ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року Справа № 915/1389/24 

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Комунального підприємства “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС”, вул. Ковальська, 199, м. Миколаїв, 54034 (код ЄДРПОУ 32459822)
до відповідача Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю, вул. Погранична, 242-В, м. Миколаїв, 54008 (код ЄДРПОУ 13850935)
про стягнення коштів в сумі 30 940, 83 грн.

без повідомлення (виклику) учасників 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Комунальне підприємство “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС” з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю суму позову в розмірі 30 940, 83 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2024 (вх. № 13906/24 від 11.11.2024) Комунального підприємства “Миколаївкомунтранс” до Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення коштів в сумі 30 940, 83 грн. залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін від сторін до суду не надходило.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.07.2026 задоволено клопотання відповідача Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю, викладене у відзиві на позовну заяву (вх. № 16421/24 від 27.12.2024), про поновлення строку на подання відзиву. Поновлено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву. Прийнято до розгляду відзив (вх. № 16421/24 від 27.12.2024) відповідача Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026, № 342/2026 від 27.04.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 4 травня 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів № Л-1324/16 від 01.02.2019 з урахуванням додаткової угоди до нього від 01.10.2019 та договору про реструктуризацію заборгованості за договором № Л-1324/16 від 01.02.2019 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 22.07.2022, а саме зобов`язань зі сплати послуг з вивезення твердих побутових відходів за договором за період з 01.12.2021 по 30.06.2022, внаслідок чого виникла заборгованість у спірній сумі у розмірі 30 940, 83 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 15, 16, 257, 526, 546, 599, 610-612, 614, 625, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 1, 17, Закону України “Про відходи”, ст. 25, 35-1, Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Постановою КМУ від 16.11.2011 № 1173 “Питання надання послуг з вивезення побутових відходів” та умовами договору.

Позивач у відзиві на позовну заяву (вх. № 16513/24 від 31.12.2024) зазначив наступне: 
- протягом всього часу дії договору Підприємство «Універсал-Юг» Товариство з обмеженою відповідальністю жодного разу не зверталося до КП «Миколаївкоомунтранс» з приводу неякісного надання послуг з вивезення побутових відходів, надання їх не в повному обсязі або не надання їх взагалі (п. 8.2 договору);
- відповідач частково оплачував послуги з вивезення твердих побутових відходів, що свідчить про визнання ним умов договору;
- відповідач уклав з КП «Миколаївкомунтранс» договір про реструктуризацію заборгованості, чим додатково підтвердив наявність заборгованості перед позивачем за надані згідно договору послуги та взяв на себе нові зобов`язання в строк, обумовлений договором про реструктуризацію, погасити заборгованість;
- відповідач не виконав зобов`язання за договором про реструктуризацію, що змусило КП «Миколаївкомунтранс» звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 16421/24 від 27.12.2024) та запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 76/25 від 06.01.2025; вх. № 77/25 від 06.01.2025) просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. 
Позивач належним чином свої зобов`язання за договором не виконував, згідно з графіком послуги з вивезення побутових відходів не надавав, відходи не вивозив, і не надавав відповідачу на підписання а ні Акти приймання-передачі наданих послуг із зазначенням об`ємів наданих послуг, кількості вивезеного сміття, а ні рахунки на оплату, що унеможливлює здійснення оплати, оскільки фактично у такому виді договірних відносинах факт оплати ставиться у залежність від реально здійснених робіт та наданих послуг, які підтверджуються підписанням відповідних актів.
В справі відсутні передбачені умовами договору та нормами чинного законодавства первинні документи - акти приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг, які б підтверджували факт реального надання послуг та, відповідно, які б давали підстави для висновку про наявність заборгованості відповідача за договором про надання послуг. Позивач не надав доказів надання відповідачу рахунків на оплату та актів наданих послуг, підписаних з боку позивача, або доказів відмови від їх підписання відповідачем тощо, що свідчить про необґрунтованість та незаконність позовних вимог.
Відповідач заперечує проти посилань позивача на договір від 22.07.2022 про реструктуризацію заборгованості за договором про надання послуг з вивезення ТПВ № Л-1324/16 від 01.02.2019 строком дії до 21.10.2022 (включно), оскільки реструктурувати неіснуючий борг за ненадані реально послуги неможливо та неправомірно.
Відповідач також зазначив, що згідно п. 1 додаткової угоди № 1 від 01.10.2019 до Договору про надання послуг з вивезення ТПВ № Л-1324/16 від « 08» лютого 2019р., сторони домовились з 01.10.2019 року внести зміни у п. 1.2, п. 3.1, п. 4.1 договору про надання послуг з вивезення ТПВ №Л-1324/16 від « 08» лютого 2019р. та викласти їх в новій редакції. Проте, 08 лютого 2019 між сторонами не було укладено будь-яких договорів, з чого слідує висновок про безпідставне посилання на умовами такої додаткової угоди у даних правовідносинах.
Щодо посилань позивача на проведення відповідачем часткової оплати за послуги, то надана позивачем «Оборотно-сальдова відомість» відповідачем не визнається, оскільки вона не може підміняти передбачені Договором первинні документи, як-то, акти приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг, рахунок на оплату, до того ж така відомість не містять підписів уповноважених представників сторін на прийняття-передачу послуг.
Договір про реструктуризацію не містить положень про те, що відповідач підтвердив заборгованість, послуги позивач реально не надав відповідачу, їх кількість не зазначив, та не виконав обов`язку надати такі первинні документи відповідачу у визначений Договором строк, а передбачений строк дії Договору про реструктуризацію заборгованості до « 21» жовтня 2022 свідчить про припинення його чинності, і жодні зобов`язання не залишились для сторін обов`язковими до виконання.
Заперечення обґрунтовані приписами ст. 193 ГК України, ст. 526, 901, 902 ЦК України, судовою практикою та умовами договору.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Порядок проведення конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 року № 1173 “Питання надання послуг з вивезення побутових відходів”.
Відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 539 від 13.06.2016 року визначено виконавцями послуг із вивезення твердих побутових відходів терміном на п`ять років, зокрема, Комунальне підприємство Миколаївської міської ради “Миколаївкомунтранс” на території Інгульського та Заводського районів м. Миколаєва.
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1012 від 13.11.2025 затверджено норми надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Миколаєві.

3.1. Договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів.

01.02.2019 року між КП “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС” (виконавець) та Підприємством “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю (споживач) укладено Договір № Л-1324/16 від 01.02.2019 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.06.2016 № 539 (далі - послуги) (п. 1.1 Договору).
До договору між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 01.10.2019 року та додаткову угоду № 2 від 15.11.2021 року, якими сторони змінювали обсяг та вартість послуг, а також строк дії договору.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 сторони погодили продовжити дію договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів № Л-1324/16 від 01.02.2019 (далі-договір) на строк з 01.07.2021 по 30.06.2022.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2 сторони підписанням цієї Угоди досягли взаємної згоди доповнити Розділ 10 «Строк дії Договору» пунктом 10.4. в наступній редакції:
« 10.4. Дія цього Договору вважається пролонгованою на тих самих умовах та на той самий строк у випадку, якщо жодна із Сторін за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення дії цього Договору не отримає від іншої Сторони письмового повідомлення про припинення дії цього Договору. Кількість разів пролонгації Договору не обмежується».
Договір та додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін. 

Судом встановлено, що в назві та по тексту додаткової угоди № 1 від 01.10.2019 зазначено «Додаткова угода № 1 до договору про надання послуг з вивезення ТПВ № Л-1324/16 від « 08» лютого 2019», натомість договір, який є підставою позову у даній справі, датований 01.02.2019.
Водночас, судом враховано, що ані позивачем, ані відповідачем не подано суду доказів укладення між КП “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС” та Підприємством “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю іншого договору про надання послуг з вивезення ТПВ, крім договору про надання послуг з вивезення ТПВ № Л-1324/16 від 01.02.2019.

Умовами договору сторони передбачили наступне. 
Відповідно до п. 1.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) місцезнаходження, кількість, місткість (об`єм) контейнерів та періодичність вивезення 
вул. Космонавтів 80 ринок «пл. Перемоги» 1x1,1 м.куб - вивіз - щодня 
пр. Центральній 200 ринок «Україна» 1x1,1 м.куб - вивіз – щодня.
Відповідно до п. 2.1 договору виконавець надає споживачу послуги з вивезення твердих побутових відходів.
Відповідно до п. 2.2 договору послуги з вивезення твердих побутових відходів надаються за контейнерною схемою.
Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) орієнтовний обсяг надання послуг протягом дії цього Договору становить: 
- з 01.02.2019 - 30.09.2019 33,458 м.куб/міс
- з 01.10.2019 -30.06.2021 66,916 м.куб/міс
Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) вартість надання послуг з вивезення одного метра кубічного ТПВ становить 123, 31 грн. з урахуванням вартості захоронення на міському полігоні ТПВ. 
Орієнтовна сума вартості послуг протягом дії цього договору становить:
- 01.02.2019 - 15.04.2019 33,458 м.куб/міс х 106,65 грн/м/куб = 3 568, 30 грн/міс
- 16.04.2019 - 30.09.2019 33,458 м.куб/місх 123,31 грн/м.куб = 4 125, 71 грн/міс
- 01.10.2019 - 30.06.2021 66,916 м.куб/міс х 123,31 грн/м.куб = 8 251, 41 грн/міс
у тому числі ПДВ - 20%.
Відповідно до п. 4.3 Договору в разі перегляду та зміни органами місцевого самоврядування норм накопичення побутових відходів та/або тарифів на послуги за цим договором, сторони дійшли згоди, що з дати набрання відповідними рішеннями законної сили, норми накопичення та/або тарифи за цим договором автоматично змінюються у відповідності до затверджених змін без укладення додаткової угоди.
Відповідно до п. 4.4 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.
Відповідно до п. 4.5 Договору застосовується 100 % щомісячна система оплати послуг до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до п. 4.6 Договору розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України (гривня) у безготівковій грошовій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі.
Відповідно до п. 4.8 Договору рахунок на оплату та акт виконаних послуг має бути наданий споживачу до 15 числа періоду, що настає за розрахунковим.
Відповідно до п. 4.9 Договору розрахунок за фактично надані послуги здійснюється по Акту виконаних робіт, підписаному уповноваженими особами обох сторін не пізніше 3-х /трьох/ календарних днів з моменту їх пред`явлення для підписання. якщо споживач не повернув акт приймання - передачі наданих послуг у зазначений строк, акт приймання-передачі надання послуг вважається підписаним та погодженим сторонами.
Відповідно до п. 4.10 Договору жодна із сторін не вправі відмовитися від підписання Актів приймання-передачі наданих послуг. У разі наявності розбіжностей, підтверджених письмово, Сторони підписують Акт про фактичні розбіжності, який підтверджується виключно Актами про неналежне надання або не надання послуг Виконавцем за договором, підписаними уповноваженими представниками сторін.
Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2 договору споживач зобов`язується оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги з вивезення відходів.
Відповідно до п.п. 6.1.1 п. 6.1 Договору виконавець має право вимагати від споживача, зокрема, своєчасно сплачувати надані послуги на умовах договору.
Відповідно до п. 8.2 договору у разі ненадання або надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості споживач викликає представника виконавця для складання акта-претензії, в якому зазначаються строки, види порушення кількісних і якісних показників тощо. Представник виконавця зобов`язаний прибути протягом 24 годин з моменту письмового звернення споживача. 

Позивач у позовній заяві зазначив, що за період з грудня 2021 по червень 2022 відповідач в порушення умов договору № Л-1324/16 від 01.02.019 частково здійснював оплату за отримані послуги з вивезення ТПВ, внаслідок чого станом на 30.06.2022 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 30 940, 83 грн. 
З метою досудового врегулювання спору між позивачем та відповідачем 22.07.2022 було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за договором № Л-1324/16 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.02.2019.
Крім того, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем до матеріалів справи позивачем додано оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за грудень 2021 – червень 2022, в якій відображено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 30 940, 83 грн. по договору № Л-1324/16 .

3.2. Договір про реструктуризацію заборгованості.

22.07.2022 між КП “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС” (кредитор) та Підприємством “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю (боржник) було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за договором № Л-1324/16 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.02.2019.
Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору про реструктуризацію заборгованості сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1.1 договору кредитор надає боржникові розстрочку у погашенні заборгованості із сплати послуг з вивезення твердих побутових відходів (далі - відходів) за Договором № Л-1324/16 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.02.2019 року (далі - Договір), що утворилася станом на 22.07.2022 року за період надання послуг з вивезення відходів з 01 грудня 2021 року по 30 червня 2022 року на суму 30 940, 83 грн., на термін 3 календарних місяців з « 22» липня 2022 року до « 21» жовтня 2022 року (включно) (далі - основний борг).
Відповідно до п. 1.2 договору боржник не пізніше останнього числа кожного місяця, у якому за графіком боржником повинен бути здійснено платіж*, сплачує основний борг, розмір якого визначено п. 1.1 цього договору, частинами у наступних розмірах та строки:
Серпень 2022 – сума платежу 10 314, 83 грн. до 21.08.2022
Вересень 2022 – сума платежу 10 313, 00 грн. до 21.09.2022
Жовтень 2022 – сума платежу 10 313, 00 грн. до 21.10.2022
Всього: 30 940, 83 грн.
*У разі якщо останній день здійснення платежу за графіком, припадає на вихідний або святковий / неробочий день, боржник сплачу платіж в робочий день напередодні святкового/неробочого і вихідного дня.
Відповідно до п. 2.3.1 договору боржник зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу згідно з умовами, визначеними п. 1.2 Договору.
Відповідно до п. 2.4.2 договору боржник має право вимагати дострокового розірвання цього договору, попередньо сплативши кредитору розстрочену суму заборгованості у повному обсязі.
Відповідно до п. 4.1 договору Договір набирає чинності з моменту укладення і діє до « 21» жовтня 2022 (включно), якщо не буде достроково припинений на умовах, визначених договором.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання договірних правовідносин.

В силу положень ст. 11, 202, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (господарського зобов`язання), яке (зобов`язання) в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (тут і далі по тексту судового рішення в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що:
"…Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".
Подібні висновки викладено у постанові КГС ВС від 25.04.2023 у справі № 911/950/16 (911/3488/20), у постанові ОП КЦС ВС від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, у постанові КЦС ВС від 03.03.2021 у справі № 522/799/16-ц.

Відповідно до 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (п. 29, 33-35 постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними (відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17 та від 18.11.2019 року у справ № 910/16750/18).
Закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору (постанова КГС ВС від 19.05.2020 № 910/9167/19).

4.2. Правове регулювання надання послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (тут і далі в редакції від 01.05.2021) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; 
- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:
1) споживачі (індивідуальні та колективні);
2) управитель;
3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцями комунальних послуг з поводження з побутовими відходами є суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи» (в редакції від 16.10.2020, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні: 
- відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення;
- виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів;
- поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення;
- послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про відходи» суб`єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов`язана із поводженням з відходами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
01.02.2019 року між КП “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС” (виконавець) та Підприємством “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю (споживач) укладено Договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів № Л-1324/16 від 01.02.2019, строк дії якого було продовжено сторонами шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 15.11.2021.
В зв`язку з наявністю у Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю (споживач) заборгованості перед КП “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС” (виконавцеь) станом на 22.07.2022, виконавець погодився надати розстрочку платежів та 22.07.2022 між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості за договором № Л-1324/16 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.02.2019.
Як встановлено судом вище, відповідно до умов п. 1.1, 1.2 договору реструктуризації починаючи з 22.07.2022 по 21.10.2022 боржник не пізніше останнього числа кожного місяця сплачує заборгованість, що утворилася станом на 22.07.2022 за період надання послуг з вивезення відходів з 01.12.2021 по 30.06.2022, в розмірі 30 940, 83 грн. (основний борг) частинами у наступних розмірах та строки: 
- 10 314, 83 грн. до 21.08.2022;
- 10 313, 00 грн. до 21.09.2022;
- 10 313, 00 грн. до 21.10.2022.
Суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів в загальній сумі 30 940, 83 грн. за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів, строк оплати яких настав в силу ст. 530, 629 ЦК України та умов п. 1.1, 1.2 договору про реструктуризацію заборгованості. 
Щодо посилань відповідача на неналежне виконання позивачем послуг з вивезення ТПВ, на відсутність підписаних актів та виставлених рахунків, то суд зазначає наступне. По-перше, в силу п. 8.2 договору № Л-1324/16 від 01.02.2019 у разі ненадання або надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості споживач (відповідач) викликає представника виконавця (позивача) для складання акта-претензії, натомість відповідачем не надано суду доказів складання відповідного акту-претензії. По-друге, як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за грудень 2021 - червень 2022 відповідачем проводились оплати за надані послуги, в той же час відповідачем жодним чином не спростовано, що вказані платежі дійсно були проведені відповідачем. По-третє, укладанням договору про реструктуризацію заборгованості, який є обов`язковим до виконання в силу ст. 629 ЦК України, відповідач підтвердив факт наявності в нього заборгованості за послуги з вивезення відходів саме в сумі 30 940, 83 грн. та взяв на себе обов`язок погасити заборгованість протягом 3 місяців. Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору про реструктуризацію, а відтак, правомірність правочину презюмується (ст. 204 ЦК України). При цьому, закінчення строку дії договору про реструктуризацію не є підставою для припинення зобов`язання, оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідач, взявши на себе обов`язок погасити наявну заборгованість за надані послуги з вивезення відходів шляхом укладення договору про реструктуризацію заборгованості, під час розгляду спору в суді посилається на ненадання послуг виконавцем, що свідчить про суперечливу поведінку відповідача, яка не відповідає принципу добросовісності в цивільному законодавстві. 
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 3 028, 00 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Підприємства “УНІВЕРСАЛ-ЮГ” Товариства з обмеженою відповідальністю, вул. Погранична, 242-В, м. Миколаїв, 54008 (код ЄДРПОУ 13850935) на користь позивача Комунального підприємства “МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС”, вул. Ковальська, 199, м. Миколаїв, 54034 (код ЄДРПОУ 32459822) на поточний рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299:
- 30 940, 83 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот сорок грн. 83 коп.) – суму заборгованості;
- 3 028, 00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) – витрат по сплаті судового збору. 

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 21.07.2026

Суддя Е.М. Олейняш