ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 201/11916/25
провадження № 51-4642 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
адвоката ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 62025000000000948 від 22 вересня 2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Комар Великоновосілківського району Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 376-1; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України,
за касаційними скаргами захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на ухвалу судді-доповідача Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року про повернення апеляційних скарг захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_7 .
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Соборного районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року було затверджено угоду від 23 вересня 2025 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за якою останнього було визнано винуватим та засуджено до покарання у виді: 
- позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в судових органах на строк 1 рік, з конфіскацією всього належного майна - за ч. 3 ст. 332 КК України;
- позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в судових органах на строк 2 роки - за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 376-1 КК України;
- позбавлення волі на строк 5 років - за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України;
- обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в судових органах на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в судових органах на строк 2 роки та з конфіскацією всього належного майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_7 було визнано винуватим: 
- у сприянні незаконному переправленню осіб ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) через державний кордон України шляхом надання відповідних засобів, вчиненому службовою особою з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб з Особою 1, Особою 2, Особою 3, Особою 4, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, а також повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України; 
- у пособництві в умисному внесенні неправдивих відомостей до іншої автоматизованої системи, що функціонує в суді, вчиненому службовою особою, яка має право доступу до цієї системи (Особа 2), за попередньою змовою з наведеною вище групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 376-1 КК України;
- у пособництві Особі 1 у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинених за попередньою змовою з наведеною вище групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України;
- у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчиненому за попередньою змовою з наведеною вище групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Ухвалою судді-доповідача Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернуто апелянтам на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що вони були подані особами, які не мали права на їх подання.
Вимоги, викладені в касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати оскаржувану ухвалу судді апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог захисники указують, що суддя апеляційного суду, повертаючи їх апеляційні скарги на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, проігнорував практику Верховного Суду і дійшов необґрунтованих висновків про те, що вирок суду першої інстанції не стосується прав, свобод та інтересів їх підзахисних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з огляду на те, що в рішенні суду першої інстанції: 
- безпосередньо згадуються прізвища вказаних осіб, зокрема в частині того, що в угоді про визнання винуватості ОСОБА_7 узяв на себе обов`язок співпрацювати з правоохоронними органами у викритті злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 й інших, що у свою чергу також було визнано місцевим судом однією з обставин, яка пом`якшує обвинуваченому покарання;
- наведено конкретні відомості стосовно посад ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони займали в Мар`їнському районному суді Донецької області, що, на думку захисників, дозволяє з упевненістю ідентифікувати вказаних осіб (навіть без зазначення їх повних даних) як співучасників інкримінованих ОСОБА_7 злочинів;
- міститься пряма вказівка на вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;
- викладено опис дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 як співучасників скоєних ОСОБА_7 злочинів, незважаючи на те, що кримінальне провадження стосовно вказаних осіб ще не завершене в порядку, передбаченому КПК України. 
Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційні скарги захисників не надходило. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підтримали подані касаційні скарги і просили їх задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційних скаргах захисників доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ці скарги підлягають задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. За правилами ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначеної у п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися положеннями ст. 412 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Як визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вироком Соборного районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням за ч. 3 ст. 332; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 376-1; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України було затверджено угоду від 23 вересня 2025 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 .
Не погоджуючись із таким рішенням місцевого суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 і ОСОБА_10 оскаржили його в апеляційному порядку. 
Ухвалою судді-доповідача Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року апеляційні скарги зазначених осіб повернуто апелянтам на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що вони були подані особами, які не мали права їх подавати.
Обґрунтовуючи своє рішення, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції зауважив, що посилань на інших осіб, у співучасті з якими ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, оскаржуваний вирок не містить, як і обставин, які б надавали можливість таких осіб ідентифікувати, а тому відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з огляду на що апелянти не є тими особами, які мають право на апеляційне оскарження вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому їх апеляційні скарги підлягають поверненню з наведеної вище підстави.
Однак ці висновки, на переконання колегії суддів, не є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, виходячи з такого. 
У касаційних скаргах захисники, цитуючи рішення суду першої інстанції, стверджують, що суддя апеляційного суду, повертаючи їх апеляційні скарги, проігнорував той факт, що зі змісту вироку можна впевнено ідентифікувати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як співучасників інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, що у свою чергу, на їх думку, порушує загальні засади кримінального провадження, а саме засади презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини, законності та верховенства права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право кожному на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України.
Водночас Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Воловік проти України» зазначає, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, то держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини підкреслив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Положеннями, передбаченими ч. 2 ст. 24 КПК України, гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК України питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має право її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК України. Пунктом 10 цієї норми установлено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах ст. 394 КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя і зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 липня 2019 року у справі № 199/6365/18 (провадження № 51-1687 км 19), 10 червня 2021 року у справі № 640/106/18 (провадження № 51-4181 км 18), 10 вересня 2024 року у справі № 991/8444/23 (провадження № 51-910 км 24), 07 листопада 2024 року у справі № 991/8546/23 (провадження № 51-1627 км 24).
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19 (провадження № 51-5394 кмо 19), суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК України питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що в тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на цю конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з упевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів звертає увагу на те, що право на оскарження вироку стосовно ОСОБА_7 у захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 може виникнути тільки у випадку, якщо вказаний вирок стосується їх прав, свобод та інтересів.
Як видно з матеріалів справи, в апеляційних скаргах захисники наводили доводи (які в цілому є аналогічними доводам їх касаційних скарг) про те, що вирок стосовно ОСОБА_7 (ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості) фактично стосується прав, свобод та інтересів їх підзахисних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з огляду на те, що в рішенні суду першої інстанції:
- безпосередньо згадуються прізвища вказаних осіб, зокрема в частині того, що в угоді про визнання винуватості ОСОБА_7 узяв на себе обов`язок співпрацювати з правоохоронними органами у викритті злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та інших, що у свою чергу також було визнано місцевим судом однією з обставин, яка пом`якшує обвинуваченому покарання;
- наведено конкретні відомості стосовно посад ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони займали в Мар`їнському районному суді Донецької області, що, на думку захисників, дозволяє з упевненістю ідентифікувати вказаних осіб (навіть без зазначення їх повних даних) як співучасників інкримінованих ОСОБА_7 злочинів;
- міститься пряма вказівка на вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Проте, повертаючи апеляційні скарги, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції не дотримався наведених вище норм КПК України, а також згаданої практики Європейського суду з прав людини і Верховного Суду та в цій частині обмежився лише формальним посиланням на те, що вирок не містить посилань на інших осіб, у співучасті з якими ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, як і обставин, які би надавали можливість таких осіб ідентифікувати, вказавши, що зазначене виключає підстави вважати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .
Таким чином, беручи до уваги згадане, а також ураховуючи доводи касаційних скарг та вказані вище положення КПК України, практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду, колегія суддів уважає, що суддя-доповідач суду апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність повернення апеляційних скарг захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України як таких, які не є особами, що мають право на апеляційне оскарження вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог статей 393, 394 КПК України.
Наведені порушення, на переконання Суду, є істотними, оскільки вони перешкодили судді суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
За таких обставин Верховний Суд уважає, що касаційні скарги захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а ухвала судді-доповідача суду апеляційної інстанції відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 436, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, у ході якого потрібно врахувати наведене та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення. 
Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , задовольнити.
Ухвалу судді-доповідача Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року про повернення апеляційних скарг захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3