ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" вересня 2026 р. справа № 300/4869/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просить суд:
- визнати протиправним дії щодо призначення пенсії у разі втраті годувальника з 21.04.2026;
- зобов`язати призначити пенсію у разі втраті годувальника з 07.04.2025 та здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з 07.04.2025 по 20.04.2026 з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно призначено позивачу пенсію у разі втраті годувальника лише з 21.04.2026 - дня надходження до відповідача документів від Головного управління Національної гвардії України, а не з 07.04.2025 - дня смерті чоловіка. Позивач не погоджується з датою призначення пенсії, оскільки пенсія у разі втрати годувальника призначається з дня смерті годувальника, а тому слід зобов`язати відповідача переглянути дату призначення пенсії позивачу, а саме з 07.04.2025 - дня, що настає за днем смерті годувальника. Просила позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.07.2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказала, що відповідно до ч.2 статті 50 Закону №2262-XII пенсії відповідно до цього Закону призначаються членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією. Відповідно до приписів пункту 11 Розділу І Порядку №3-1 днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом). Вказала, що 21.04.2026 на адресу Головного управління надійшли документи для призначення пенсії по втраті годувальника, а тому саме з цієї дати і призначено пенсію позивачу. Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відсутні підстави для призначення пенсії в разі втраті годувальника з 07.04.2025 – дня смерті годувальника. Окрім цього до 30.04.2026 позивач отримувала пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просила в задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.03.2018 (а.с.9).
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.08.2025, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Позивач 03.02.2026 через Головне управління Національної гвардії України звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії в зв`язку із втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2 (а.с.21).
Головне управління Національної гвардії України листом від 21.08.2025 надіслало необхідні документи для призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника.
За результатом розгляду вказаної заяви та поданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначено позивачу пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” починаючи з 21.04.2026.
За наслідками розгляду звернення позивача, відповідач листом від 30.06.2026 повідомив, що 21.04.2025 Головним управлінням Національної Гвардії України було направлено на адресу відповідача заяву та інші необхідні документи для призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника за загиблого чоловіка. В ході розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ст.ст.30, 36 Закону №2262-ХІІ. При цьому, відповідно до ст. 30 Закону №2262-ХІІ та з врахуванням статті 48 Закону №2262-ХІІ і пункту 5 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсію в разі втрати годувальника призначено з 21.04.2025 (а.с.13).
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулася з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи з урахуванням норм матеріального права, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (частина 1 статті 92 Конституції України).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) та Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Стаття 1 Закону №1788-ХІІ передбачає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону №1788-ХІІ визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (ст.7 Закону №1788-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
У статті 30 Закону № 2262-ХІІ визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Частиною 2 статті 50 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що пенсії відповідно до цього Закону призначаються членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.
Отже, цією нормою встановлено, що батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ, така пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
На виконання вимог Закону № 2262-ХІІ постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Порядок № 3-1).
Цей Порядок регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 “Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян”.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника подається членом сім`ї військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію згідно із Законом, якому на дату смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсії, зокрема Національної гвардії України. 
Заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Так спеціальною нормою в даному випадку є приписи частини 2 статті 50 Закону № 2262-ХІІ, якими передбачено, що пенсія у разі втрати годувальника, призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ, призначається з дня звернення за пенсією.
Як вже встановлено судом, чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач із заявою про призначення пенсії до уповноваженого органу Національної гвардії України звернулася 03.02.2026.
При цьому, з Головного управління Національної гвардії України до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 21.04.2026 надійшли документи необхідні для призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Суд вважає, що саме з 03.02.2026, тобто з дня звернення позивача за пенсією до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Національної гвардії України, пенсійний орган має призначити позивачу пенсію у разі втрати годувальника, а не з дня надходження матеріалів з Головного управління Національної гвардії України до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
При цьому, суд відхиляє як безпідставні твердження позивача, що вона набула право на призначення пенсії у разі втрати годувальника з 07.04.2026 (з дня смерті годувальника), оскільки пенсія у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ призначається з дня звернення за пенсією, тобто з 03.02.2026, що узгоджується із приписами частини 2 статті 50 цього ж Закону та Порядку № 3-1.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно призначено позивачу пенсію у разі втрати годувальника з 21.04.2026 (дня надходження матеріалів з Головного управління Національної гвардії України). 
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
З метою відновлення порушеного права позивача на належну їй пенсію та виходячи з принципу ефективності такого захисту, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ з 03.02.2026, тобто з дня звернення позивача за призначенням пенсії до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Національної гвардії України. 
Відтак суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими частково, а тому позов підлягає до часткового задоволення. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника з 21.04.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 03.02.2026 пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та здійснити з 03.02.2026 по 20.04.2026 перерахунок та виплату пенсії у разі втрати годувальника, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Шумей М.В.