Справа № 650/4366/25
Провадження № 2/650/3210/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2026 року селище Велика Олександрівка
Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Сікори Олександра Олександровича,
за участю секретаря судового засідання Завістовської Л.А.,
розглянувши на судовому засіданні в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю,
встановив:
 
Короткий зміст позовних вимог та позиції учасників справи
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу загальною площею 53,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовує тим, що з 01 березня 2001 року постійно та безперешкодно проживає у цьому будинку без реєстрації. Під час спроби оформити право власності вона з`ясувала, що право власності на будинок у державних реєстрах не зареєстровано, а правовстановлюючі документи відсутні. Зазначає, що відповідно до технічного паспорта будинок належав ОСОБА_2 , який, за інформацією місцевих жителів, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає своє володіння добросовісним, відкритим та безперервним, а тому таким, що відповідає умовам статті 344 ЦК України.
08 червня 2026 року представник Тягинської сільської ради подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. 28 липня 2026 року інший представник відповідача повторно просив розглядати справу без участі сільської ради та повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
З огляду на неявку всіх учасників справи на судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснюється.
Обставини, встановлені судом, та зміст досліджених доказів
 
Довідкою Тягинської сільської ради від 24 січня 2025 року № 101 підтверджується, що ОСОБА_1 проживає з березня 2001 року без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці також зазначені особи, які проживали разом із нею. Відомостей про підставу вселення ОСОБА_1 до будинку, особу, яка передала їй будинок у володіння чи користування, власника будинку або правовий режим майна довідка не містить.
Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та пов`язаних реєстрів від 19 травня 2025 року № 427553638 свідчить, що за адресним пошуком щодо будинку АДРЕСА_1 відомості про зареєстровані речові права, іпотеки та обтяження відсутні.
Долучений технічний паспорт на житловий будинок складено за результатами повторної технічної інвентаризації станом на 10 січня 2022 року. ОСОБА_1 зазначена у ньому як замовник технічної інвентаризації або уповноважена ним особа, а не як власник. Витяг з Реєстру будівельної діяльності має реєстраційний номер ТІ01:4880-4965-9510-9846. Примірник технічного паспорта повторно сформовано 04 грудня 2024 року. У долученій інформації з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва статус об`єкта зазначено як «проектний».
Незважаючи на посилання у позовній заяві на технічний паспорт 1993 року, такого документа матеріали справи не містять. Жоден із долучених технічних документів не містить відомостей про належність будинку ОСОБА_2 або іншій особі на праві власності.
Звіт про оцінку складено станом на 15 квітня 2025 року на замовлення ОСОБА_1 ОСОБА_3 вартість будинку з господарськими будівлями та спорудами визначено у розмірі 25 000 грн, водночас у розділі звіту щодо ідентифікаційних даних власника відомості відсутні, а у графі «Рік введення в експлуатацію» зазначено «не визначено». Звіт про оцінку встановлює вартість об`єкта, однак не посвідчує право власності та не підтверджує правомірність створення або прийняття будинку в експлуатацію.
Матеріали справи не містять свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , правовстановлюючого документа на його ім`я, відомостей зі Спадкового реєстру, матеріалів спадкової справи, відомостей про коло спадкоємців, прийняття або неприйняття ними спадщини, а також судового рішення про визнання спадщини відумерлою. Також відсутні документи про прийняття спірного будинку в експлуатацію.
Застосовані норми права та висновки Верховного Суду
 
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права або інтересу, зокрема шляхом визнання права.
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Частиною першою статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом частини четвертої цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно встановити, зокрема, добросовісність та безтитульність володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Безтитульним є фактичне володіння чужим майном, яке не спирається на будь-яку правову підставу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18, підтримала цей висновок та роз`яснила, що добросовісність повинна існувати саме на момент заволодіння чужим майном. Володілець у цей початковий момент не знає і не повинен знати про неправомірність заволодіння, а також має бути впевненим, що інші особи на майно не претендують і що обставини отримання майна є достатніми для набуття права власності. Після заволодіння подальше володіння має бути безтитульним. Нерухоме майно може бути предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має правовий режим об`єкта нерухомості та прийняте в експлуатацію.
Правовий інститут набувальної давності ґрунтується на сукупності умов: законності об`єкта володіння, добросовісності заволодіння чужим майном, відкритості та безперервності володіння протягом установленого строку, а також відсутності законодавчої заборони чи обмеження набуття відповідного майна. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає набуття права власності за набувальною давністю.
У постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, провадження № 61-44893св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником.
У постанові від 16 липня 2025 року у справі № 643/13004/23, провадження № 61-13512св24, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду повторно наголосив, що тривале користування житлом, його утримання, проведення ремонтів та сплата комунальних платежів самі по собі не створюють підстав для набуття права власності за набувальною давністю. Визначальними залишаються добросовісність початкового заволодіння, безтитульність та інші передбачені статтею 344 ЦК України умови у сукупності.
Відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є тотожною відсутності права власності. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за умов, визначених цією нормою, у тому числі якщо законодавство, чинне на момент виникнення права, не передбачало його обов`язкової державної реєстрації.
За змістом статей 1216, 1218, 1220 ЦК України зі смертю особи відкривається спадщина, до складу якої входять належні спадкодавцеві права та обов`язки, що не припинилися внаслідок смерті. У випадках відсутності спадкоємців, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття питання про перехід нерухомого майна до територіальної громади вирішується за правилами статті 1277 ЦК України щодо відумерлої спадщини. Отже, сама смерть попереднього власника не перетворює майно на безхазяйне і не усуває необхідності встановити спадкове правонаступництво.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Мотиви та висновок суду
 
Позивачка не виклала і не довела обставин, за яких у березні 2001 року фактично заволоділа спірним будинком. Із позову та доказів неможливо встановити, чи був будинок переданий їй власником або іншою особою, чи існувала домовленість про проживання, найм, догляд або майбутнє відчуження, чи позивачка самостійно зайняла будинок, а також які відомості про власника та правову підставу користування були їй відомі на той момент.
Без установлення початкових обставин заволодіння суд позбавлений можливості оцінити головну передумову набувальної давності - добросовісність ОСОБА_1 саме на момент отримання майна. Саме по собі тривале проживання не дає відповіді на питання, чи вважала вона обґрунтовано, що набула майно у власність, і чи не знала та не повинна була знати про відсутність такої підстави.
Не доведено й правовий статус спірного майна. Посилання на належність будинку ОСОБА_2 та його смерть ґрунтується лише на викладеній у позові інформації від місцевих жителів. Правовстановлюючого документа на ім`я цієї особи та належного доказу її смерті не подано. Водночас, якщо припустити, що ОСОБА_2 був власником і помер, необхідно встановити склад спадщини, коло спадкоємців та прийняття ними спадщини або наявність підстав і рішення про визнання спадщини відумерлою. Цих обставин позивачка не доводила.
Довідка з державних реєстрів підтверджує лише відсутність записів, сформованих за вказаними параметрами адресного пошуку. Вона не підтверджує ані відсутності власника, ані відмови власника від права власності, ані безхазяйності будинку. Технічний паспорт також не є правовстановлюючим документом і не підтверджує право власності позивачки або ОСОБА_2 .
Крім того, позивачка не подала доказів, що житловий будинок у встановленому порядку прийнятий в експлуатацію та є законним об`єктом цивільних прав, право на який може бути набуто за набувальною давністю. Навпаки, у звіті про оцінку рік введення в експлуатацію не визначено, а в інформації з електронної системи у сфері будівництва статус об`єкта зазначено як «проектний». Технічна інвентаризація фіксує фактичні характеристики будинку, але не замінює документів про його прийняття в експлуатацію.
Отже, навіть якщо вважати підтвердженими тривалість та відкритість проживання ОСОБА_1 у будинку, цього недостатньо для задоволення позову. Не доведені добросовісність початкового заволодіння, правовий режим і власник майна, відсутність спадкових прав інших осіб, а також законність об`єкта нерухомості. Передбачені статтею 344 ЦК України умови мають існувати одночасно, а їх сукупність у цій справі не встановлена.
Позиція Тягинської сільської ради про відсутність заперечень проти позову не звільняє позивачку від обов`язку довести юридично значущі обставини та не є самостійною підставою для набуття права власності. Навіть якщо розцінювати заяву від 08 червня 2026 року як визнання позову, відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. За відсутності таких підстав та з огляду на можливе зачіпання прав спадкоємців попереднього власника суд не може покласти позицію відповідача в основу рішення про задоволення позову.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є недоведеним і задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
 
Позивачка звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю II групи. Доказів понесення учасниками інших судових витрат не подано, тому підстав для їх розподілу немає.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 15, 16, 328, 335, 344, 1216, 1218, 1220, 1277 ЦК України, суд
вирішив:
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або справу розглянуто без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 18 серпня 2026 року.

Суддя         О.О. Сікора