Справа № 752/13727/26 
Провадження № 2/752/11778/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

09.09.2026 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Данілової Т.М.
з участю секретаря Веселовської А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 19464-03/2025 від 09.03.2025 у розмірі 18 540,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 480,00 грн - заборгованість за процентами, 600,00 грн - заборгованість за комісією за видачу кредиту, 5 460,00 грн - заборгованість за штрафом, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.03.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі - первісний кредитор) та відповідачем у електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту № 19464-03/2025, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 6 000,00 грн строком на 120 днів з процентною ставкою 0,90 % на день на залишок заборгованості та одноразовою комісією за видачу кредиту. Договір підписано відповідачем шляхом введення коду одноразового ідентифікатора на сайті первісного кредитора, після чого первісний кредитор наклав на оригінал договору та паспорта споживчого кредиту кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника з кваліфікованою електронною позначкою часу. Кредитні кошти перераховано відповідачу з використанням реквізитів його платіжної картки, що підтверджується долученим до позову листом-повідомленням про перерахування коштів.
Позивач зазначив, що 19.06.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 19062025, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, зокрема до відповідача, за вказаним кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, кошти в рахунок погашення кредиту, процентів, комісії та штрафу не вносив, унаслідок чого станом на дату закінчення строку кредитування утворилася заборгованість у заявленому розмірі, що підтверджується розрахунками заборгованості, складеними як первісним кредитором, так і позивачем.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн, посилаючись на договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт наданих послуг та детальний опис наданих послуг загальним обсягом 6 годин 30 хвилин.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, з урахуванням малозначності спору в розумінні частини шостої статті 19 ЦПК України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою його реєстрації, зазначеною в позовній заяві: 03022, м. Київ, вул. Юлії Здановської, буд. 65, що підтверджується матеріалами справи.
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву, заперечення проти позову або будь-які інші клопотання від відповідача до суду не надійшли. Відомостей про поважність причин неподання відзиву відповідачем суду не повідомлено.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Судом встановлено, що 09.03.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 19464-03/2025, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 6 000,00 грн строком на 120 днів з процентною ставкою 0,90 % на день на залишок заборгованості. Договір укладено в електронній формі шляхом акцепту відповідачем пропозиції первісного кредитора через введення коду одноразового ідентифікатора на сайті первісного кредитора, з подальшим накладенням первісним кредитором кваліфікованого електронного підпису на оригінал договору. Такий спосіб укладення договору відповідає вимогам статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та частин першої, другої статті 205 ЦК України. Матеріали справи (заявка-анкета клієнта, інформаційне повідомлення споживача, паспорт споживчого кредиту, довідка про ідентифікацію, лист-повідомлення про перерахування коштів на реквізити платіжної картки відповідача) підтверджують, що кредитні кошти фактично надані відповідачу, а договір укладено саме відповідачем. Доказів на спростування факту укладення договору чи факту отримання кредитних коштів відповідачем суду не подано.
Судом також встановлено, що 19.06.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 19062025, за яким позивач набув права грошової вимоги до боржників первісного кредитора, включаючи відповідача, за кредитним договором № 19464-03/2025 від 09.03.2025, що підтверджується копією договору факторингу, витягом з реєстру боржників та актом приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до частини першої статті 512, статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає встановленим факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в установлений строк, а відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених його змістом умов.
Щодо вимог про стягнення тіла кредиту (6 000,00 грн) та процентів за користування кредитом (6 480,00 грн, нарахованих за ставкою 0,90 % на день у межах строку кредитування 120 днів, тобто в межах, погоджених сторонами в договорі) суд зазначає, що ці суми повністю узгоджуються з умовами кредитного договору, підтверджені наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості та відповідачем не спростовані. Відповідач доказів погашення заборгованості (повністю або в частині), а також доказів на спростування наданого позивачем розрахунку суду не подав. За таких обставин суд вважає позовні вимоги в цій частині доведеними та такими, що ґрунтуються на законі, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд вважає, що звертаючись до суду із позовною заявою, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» безпідставно та необґрунтовано заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по прострочених платежах за комісією у розмірі 600,00 грн.
Так, закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
За ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи, що ТОВ «Бізнес Позика» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні кредитного договору, відтак, положення пункту паспорту споживчого кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати за обслуговування/надання кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з тим, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22.
Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені, штрафи), нарахованих у період дії воєнного стану, за прострочення зобов`язання, яке виникло з договору про надання фінансового кредиту, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій (пені) в розмірі 5 460,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в частині 12 480,00 грн з заявлених 18 540,00 грн (67,31 % ціни позову), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 1 792,17 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких, згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. На підтвердження понесених витрат позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, акт наданих послуг та детальний опис наданих послуг, з якого вбачається, що представником позивача надано послуги загальним обсягом 6 год 30 хв вартістю 8 000,00 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на надання послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Оцінюючи подані докази за цими критеріями, суд враховує, що справа є типовою справою про стягнення заборгованості за договором споживчого (короткострокового) кредиту за позовом фінансової компанії - нового кредитора за договором факторингу, правова та доказова база якої є стандартною та застосовується позивачем у переважній більшості аналогічних справ, а частину вимог (щодо комісії та штрафу) визнано недоведеною, що додатково свідчить про недостатню ретельність підготовки позовної заяви в цій частині. Суд також враховує, що відповідно до умов самого договору про надання правової допомоги розмір гонорару визначено у вигляді фіксованої суми, яка не залежить від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, що не узгоджується з вимогою співмірності, встановленою частиною четвертою статті 137 ЦПК України, і потребує самостійної оцінки судом розумності заявленого розміру витрат.
З огляду на викладене, а також керуючись критеріями реальності та розумності судових витрат, сформульованими, зокрема, в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, суд дійшов висновку, що розумним, справедливим та співмірним із фактичним обсягом і результатом виконаної представником позивача роботи є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 81, 205, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 610, 626, 627, 628, 629, 638, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029 м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4-й поверх) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 19464-03/2025 від 09.03.2025 у розмірі 12 480 грн 00 коп., яка складається з: 6 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 6 480,00 грн - заборгованості за процентами, а також судовий збір у розмірі 1 792 грн. 17 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя