ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 340/4110/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Білак С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року в адміністративній справі №340/4110/25 (головуючий суддя І-ї інстанції - Притула К.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В: 

Позивач 19.06.2025 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.05.2025 №110130018975 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити призначення пенсії за її заявою від 20.05.2025 року з 20.05.2025 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що застосування судом першої інстанції обмежень 2017 роком фактично нівелює рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019, що є неприпустимим. Вказаним рішенням відновлено право на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності стажу 25 років, будь-які обмеження щодо дати набуття такого стажу (до чи після 11.10.2017 року) суперечать принципу соціального захисту. Скаржник зазначає, що навіть без врахування відпустки без збереження заробітної плати її спеціальний стаж становить 27 років 6 місяців 19 днів, тобто набагато більше, ніж зазначив відповідач в спірному рішенні, і є достатнім для призначення пенсії за вислугу років. Також скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 06.11.2023 року у справі №240/24/21, Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, та від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 20.05.2025 року до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.05.2025 року №110130018975 відмовлено позивачу в призначенні пенсії з підстав відсутності достатнього стажу за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
У рішенні зазначено, що вік заявниці 45 років 09 місяців, страховий стаж становить 30 років 07 місяців 01 день, стаж за вислугу років становить 19 років 07 місяців 06 днів (за виключення відпусток без збереження заробітної плати згідно довідки від 05.05.2025 № 603, наданої КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради»).
За поданими документами до страхового та спеціального стажу за вислугу років зараховано всі періоди. 
Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1788-ХІ та Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 2 Закону №1788-ХІ встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з статтею 52 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.
Згідно з пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788.
Відповідно до пункту «e» статті 55 Закону №1788-ХІ (у редакції до 01.04.2015 року), працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII), який набрав чинності 01.04.2015 року, пункт «е» статті 55 Закону №213-VIII викладено у наступній редакції: «працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років».
При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 положення, зокрема, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №911-VIII) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Конституційний Суд України в даному рішенні, серед іншого, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорюванні положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Також, Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Отже, з 04.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII слід застосовувати у редакції, що діяла до 01.04.2015 року.
Колегія суддів зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11.10.2017 року.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина 3 статті 22 Конституції України).
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 року № 2-р/2017).
Відтак, обмеження пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 року для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не Закону №1058-ІV.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.11.2023 року у справі №240/24/21.
Таким чином, право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, мають особи, які станом на момент звернення до пенсійного органу мають спеціальний стаж роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Дослідженням трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 01.08.1997 року та довідки КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 05.05.2025 року №603 встановлено, що позивач в період з 01.08.1997 року по 20.02.2025 року виконувала безпосередньо обслуговування хворих за посадою парамедик підстанції №1 станції екстреної (швидкої) допомоги КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», що передбачено ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Постановою КМУ від 04.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Закон України №1058, КОД КП 3221. За вказаний період стаж складає 27 років 06 місяців 19 днів (а.с.8).
В спірному рішенні пенсійний орган посилається на те, що всі періоди згідно вказаної довідки враховані, за виключенням відпусток без збереження заробітної плати, проте враховує лише періоди роботи до 11.10.2016 року.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки з 04.06.2019 року при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до вимог статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року в адміністративній справі №340/4110/25 задовольнити. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року в адміністративній справі №340/4110/25 скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.05.2025 року №110130018975 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 20.05.2025 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Білак