Справа № 461/1628/26 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1728/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – Гурського Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці) та її стягнення, –

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2026 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію та її стягнення.
Позовні вимоги мотивували тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/8655/20 від 16 листопада 2020 року задоволено позов ОСОБА_4 до ГУ ПФУ у Львівській області, та зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області №436 від 04 березня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. Рішення суду набрало законної сили 16 січня 2021 року.
У відповіді ГУ ПФУ у Львівській області від 25 квітня 2022 року, яку було направило ОСОБА_4 зазначено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці. 
З 19 лютого 2020 року по 28 лютого 2021 року ОСОБА_4 нараховано доплату в сумі 185 792,16 грн з урахуванням виплачених сум, однак ця сма нарахованої доплати так і не була виплачена ОСОБА_4 за життя. 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 
Після його смерті спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом в рівних частках, а саме: ОСОБА_1 , який є сином спадкодавця; ОСОБА_3 , яка є донькою спадкодавця; ОСОБА_2 , яка є дружиною спадкодавця.
06 вересня 2024 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. видано спадкоємцям (позивачам) свідоцтва про право на спадщину.

01 березня 2025 року позивачі звернулися до ГУ ПФУ у Львівській області із спільною заявою про виплату недоотриманої суми пенсії як спадщини, однак, ГУ ПФУ відмовило у такій виплаті. 
Стверджували, що за життя ОСОБА_4 йому було нараховано, але не виплачено доплату в сумі 185 792,16 грн, а позивачі, як його спадкоємці за законом прийняли спадщину після його смерті, тому набули право на отримання нарахованої, але невиплаченої доплати до пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці).
З урахуванням наведеного просили визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці) в розмірі 185 792,16 грн в порядку спадкування за законом, яка нарахована та належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не була йому виплачена за життя;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 61 930,72 грн. пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці), на користь ОСОБА_3 61 930,72 грн. пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці), на користь ОСОБА_2 61 930,72 грн. пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці), що нарахована та належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не була йому виплачена за життя..
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2026 року Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці) та її стягнення - задоволити.
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці) в розмірі 185 792 (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 16 коп в порядку спадкування за законом, яка нарахована та належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не була йому виплачена за життя.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 61 930 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот тридцять) грн 72 коп пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці), що нарахована та належала його батькові, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не була йому виплачена за життя.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_3 61 930 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот тридцять) грн 72 коп пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці), що нарахована та належала її батькові, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не була йому виплачена за життя.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 61 930 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот тридцять) грн 72 коп пенсії (довічного грошового утримання судді у відставці), що нарахована та належала її чоловіку, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не була йому виплачена за життя.
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 619 (шістсот дев`ятнадцять) грн 31 коп судового збору.
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_3 619 (шістсот дев`ятнадцять) грн 31 коп судового збору.
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 619 (шістсот дев`ятнадцять) грн 31 коп судового збору.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2026 рокуоскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
В апеляційній скарзі покликається на те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 380/8655/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області нараховано ОСОБА_4 доплату за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року в сумі 185792.16 грн.
Суми пенсії входять до складу спадщини, однак в даному випадку позивачі звернулися з вимогами про стягнення не суми пенсії, а доплати на виконання судового рішення зобов`язального характеру.
Доплату нараховану на підставі вищезазначеного рішення суду позивачі зможуть отримати, за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати їм пенсії, яка була нарахована померлому та пред`явленні свідоцтва про право на спадщину, однак позивачі не надали підтвердження свого прав на недоотриману пенсію в порядку спадкування. 
Чинним законодавством України не передбачено можливості успадкування невиплачених при житті сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому після смерті судді право на отримання невиплачених сум довічного грошового утримання не переходить до спадкоємців. 
Виплата коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду здійснюється в межах коштів Державного бюджету України в порядку черговості, що визначається датою набрання ними законної сили та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Крім того, виплати з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів, які знаходяться на його рахунках поставить під загрозу виконання покладених на нього функцій, що завдасть шкоди необмеженій кількості людей. 
Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2026 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
24 травня 2026 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він посилався на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Апелянт заперечує саме право позивачів як спадкоємців на отримання нарахованих, але невиплачених коштів, звернення до суду з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення відповідних коштів є єдиним ефективним засобом захисту порушеного права в розумінні статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказує, що предметом спору у цій справі є виплата вже нарахованих за життя спадкодавця грошових сум, які не були йому виплачені виключно у зв`язку з бездіяльністю самого апелянта. Право на отримання конкретно визначеної грошової суми, нарахованої за життя, носить майновий характер та переходить до спадкоємців у порядку, передбаченому статтею 1227 ЦК України.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивачі в судове засідання не з`явилися та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – Гурського Т.Т. на підриманнядоводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №380/8655/20 задоволено позов ОСОБА_4 , визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1335 від 13 березня 2020 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано відповідача здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області №436 від 04 березня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській на вищенаведене рішення суду повернуто скаржнику.
Рішення суду набрало законної сили 16 січня 2021 року.
З матеріалів справи, а саме з відповіді Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області від 25 квітня 2022 року, наданої ОСОБА_4 заяву від 24 березня 2022 року, вбачається, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року йому з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року становить 62 177,16 грн. Виплата пенсії з березня 2021 року проводиться в розмірі 62 177,16 грн. За період з 19 лютого 2020 року по 28 лютого 2021 року нараховано доплату в сумі 185 792,16 грн з урахуванням виплачених сум. Виплата суми пенсії, нарахованої на виконання рішення суду, буде здійснена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України.
Відповідно до свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23 грудня 2023 року, актовий запис №224 подтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 
20 липня 1985 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 20 липня 1985 року, виданого Великохолоденською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області, Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ).
15 липня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області 15 липня 2011 року, актовий запис №59. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 вересня 2024 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. у межах спадкової справи №26/2024, спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його донька — ОСОБА_3 . До складу спадщини, на яку видано зазначене свідоцтво, входить 1/4 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Також відповідно до зазначеного свідоцтва спадкоємцями майна ОСОБА_4 є його дружина — ОСОБА_2 , яка успадкувала частку квартири, а також його син — ОСОБА_1 , який успадкував частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, 01 березня 2025 року спадкоємці (позивачі) звернулися до ГУ ПФУ у Львівській області із спільною заявою про виплату недоотриманої суми пенсії як спадщини та просили виплатити недоотриману ОСОБА_4 пенсію в розмірі 185 792, 16 грн. його спадкоємцям в рівних частках по 61 930,72 грн. кожному.
З відповіді Управління з питань виплат ГУ ПФУ у Львівській області від 18 березня 2025 року за №5634-5225/Н-54/В-1300/25 вбачається, що ОСОБА_4 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував довічне грошове утримання судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року. 
Відмовляючи у виплаті позивачам, як спадкоємцям, нарахованого, але не виплачененого ОСОБА_4 довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого на виконання рішення суду, відповідач покликався на те, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року відсутня норма, яка визначає недоотримане довічне грошове утримання судді у відставці для включення у спадщину.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За приписами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, 
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
Згідно зі статтею 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначив, що тлумачення ст.1227 ЦК України доводить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст.1227 ЦК) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (ст.1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (ст.1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (ст.1281 ЦК). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.
У рішенні Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 4рп/2016 зазначено, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства.
Тобто, право на призначення довічного грошового забезпечення, дійсно, нерозривно пов`язано з конституційним правом особи, що має статус судді.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 вересня 2020 року (справа №428/6685/19), положення ч.ч.2, 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Згідно зі ст.46 цього ж Закону, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спадщина є сукупністю прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.
Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити).
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 не було виплачено нараховане, згідно з рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №380/8655/20 довічне грошове утримання судді у відставці, а оскільки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, тому вищевказане довічне грошове утримання судді у відставці увійшло до складу спадщини.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що ГУ ПФУ у Львівській області зобов`язане виплатити позиваачам недоотримане ОСОБА_4 за життя довічне грошове утримання судді у відставці, яке було йому нараховане, в розмірі 185 792,16 грн. Інших осіб (членів сім`ї, спадкоємців), які б звертались до відповідача з такою вимогою, немає.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №355/323/17, від 16 грудня 2020 року у справі №428/12730/19, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка, вказав, що аналіз ст.ст.1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд виходив із того, що визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте, не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. 
При цьому, позивач, як спадкоємець за законом, в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, а тому набула права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі вказаних рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.
Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що спірні кошти є лише доплатою, нарахованою на виконання судового рішення, та не можуть бути успадковані.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, право ОСОБА_4 на отримання відповідних сум підтверджене рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 380/8655/20, на виконання якого такі кошти були нараховані, однак за життя спадкодавцю не виплачені.
Отже, предметом спору є не право на призначення чи подальше отримання довічного грошового утримання судді у відставці, а право на конкретні грошові кошти, які спадкодавець набув за життя, але не одержав до моменту смерті.
Доводи апелянта про те, що чинним законодавством не передбачено можливості спадкування невиплачених сум довічного грошового утримання судді у відставці, є безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 1227 ЦК України суми пенсії та інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а за їх відсутності входять до складу спадщини. При цьому законодавець не визначив вичерпного переліку соціальних виплат, на які поширюється дія зазначеної норми, використавши формулювання «інші соціальні виплати».
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 квітня 2024 року у справі № 420/12467/20 та від 30 серпня 2024 року у справі № 280/6560/20, відповідно до яких право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці є особистим правом, пов`язаним зі статусом судді, однак уже нараховані за життя, але не виплачені суми такого утримання мають майновий характер та можуть перейти до спадкоємців.
Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення з рахунків відповідача призначених для виплати пенсій, конкретних сум може поставити під загрозу функціонування Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб, колегія суддів вважає безпідставним та такими, що не грунтуються на матеріалах справи.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Своєчасне проведення соціальних виплат є прямим обов`язком відповідача.
Заборгованість перед спадкодавцем ОСОБА_4 виникла виключно внаслідок
бездіяльності самого апелянта, який своєчасно не виконав рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 380/8655/20, що набрало законної сили ще 16 січня 2021 року. 
Не можуть бути підставою для відмови у позові й посилання апелянта на те, що виплати з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, а взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Позивачі у цій справі не ставлять питання про здійснення відповідачем видатків понад встановлені бюджетні призначення чи про зміну порядку фінансування відповідних видатків. Предметом спору є наявність у позивачів спадкового права на конкретні грошові кошти, які належали спадкодавцю, були нараховані йому за життя, але не виплачені.
Отже, посилання на норми бюджетного законодавства не спростовує факту виникнення у спадкодавця права на відповідні кошти та переходу цього майнового права до його спадкоємців. Норми бюджетного законодавства, які визначають порядок формування та виконання бюджету, не можуть змінювати чи припиняти цивільні права особи, набуті на підставі закону та судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 квітня 2026 року підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 вересня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.