Справа № 560/20874/25
РІШЕННЯ
іменем України

11 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:
1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 01.03.2018 у розмірі 0,00 грн з урахуванням, базового місяця грудня 2015 року;
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.08.2016 по 01.03.2018 з встановленням базового місяця січня 2008 року;
3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з 04.08.2016 по 01.03.2018 з врахуванням індексації грошового забезпечення;
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2016-2017 рр., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, щомісячну додаткову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з 04.08.2016 по 01.03.2018 з врахуванням індексації грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум;
5. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з врахуванням щомісячної додаткової допомоги, встановленої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010;
6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2016-2017 рр., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з врахуванням щомісячної додаткової допомоги, встановленої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 з врахуванням вже виплачених сум;
7. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 31.12.2022 індексації грошового забезпечення у повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 6, п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 (індексації-різницю);
8. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 6, п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 (індексацію-різницю) з урахуванням вже виплачених сум;
9. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки з врахуванням індексації грошового забезпечення та індексації-різниці;
10. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки з врахуванням індексації грошового забезпечення та індексації-різниці з урахуванням вже виплачених сум;
11. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 по 19.05.2023 з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023).
12. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023) на відповідний тарифний коефіцієнт з врахуванням вже виплачених сум.
13. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки без обчислення їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023) на відповідні тарифні коефіцієнти.
14. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023) на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням вже виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04.08.2016 по 27.02.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2025 №60. 06.11.2025 позивач звернувся до командира військової частини із заявою про нарахування та виплату зазначених вище сум, у задоволенні якої фактично відмовлено листом від 14.11.2025 №1673/фс. Позивач вважає, що відповідач неправильно визначив базовий місяць для обчислення індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки (грудень 2015 замість січня 2008), не включив до розрахунку допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ №889 від 22.09.2010, не нарахував індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, а також незаконно застосовував при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 30.01.2020 по 19.05.2023 прожитковий мінімум станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.12.2025 позовні вимоги позивача роз`єднано в самостійні провадження, а саме: вимоги 1, 2 залишено у справі №560/20874/25; вимоги 3, 4; вимоги 5, 6; вимоги 7, 8; вимоги 9, 10; вимоги 11, 12; вимоги 13, 14 виділено в окремі провадження з присвоєнням їм нових номерів справ.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №560/20874/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.03.2026 адміністративні справи №560/20874/25, №560/21187/25, №560/21188/25, №560/21189/25, №560/21190/25, №560/21191/25, №560/21193/25 об`єднано в одне провадження з присвоєнням об`єднаній справі номера №560/20874/25, у зв`язку з чим предметом розгляду в межах цієї справи є всі позовні вимоги, заявлені позивачем у первісній позовній заяві.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що індексація грошового забезпечення з 04.08.2016 по 28.02.2018 нарахована позивачу з урахуванням базового місяця грудня 2015 року відповідно до вимог Порядку №1078, і оскільки нарахована випереджаючим шляхом сума ймовірної індексації протягом серпня 2016 - лютого 2018 не перевищила суму підвищення грошового забезпечення за грудень 2015 року (яке здійснено на виконання постанови КМУ від 09.12.2015 №1013 та рішення Міністра оборони України від 31.12.2015 №248/3/1/1150), нарахована позивачу індексація за вказаний період становить 0,00 гривень. Щодо позовних вимог 3, 4 (грошова допомога для оздоровлення за 2016-2017 роки, матеріальна допомога за 2017 рік, щомісячна додаткова грошова допомога за Постановою №889 за період з 04.08.2016 по 01.03.2018 з урахуванням індексації грошового забезпечення) відповідач у відзиві на позовну заяву в межах справи №560/21187/25 зазначає, що відповідно до пунктів 30.1, 30.2, 33.2 розділів XXX, XXXIII Наказу №260 грошова допомога для оздоровлення виплачується військовослужбовцю один раз на рік у разі набуття ним права на щорічну основну відпустку, а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - один раз на рік за заявою військовослужбовця. Із карток особового рахунку позивача за період вересень 2016 року - лютий 2018 року вбачається, що йому нараховано та виплачено грошову допомогу для оздоровлення у квітні 2017 року в сумі 4 682,50 грн та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у грудні 2017 року в сумі 9 339,25 грн; у 2016 році грошова допомога для оздоровлення позивачу не виплачувалася, оскільки він не набув права на відпустку, прослуживши на момент виникнення такого права менше 4 місяців. Відповідач також зазначає, що впродовж періоду з 01.01.2016 по 01.03.2018 позивачу нараховувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, що, на його переконання, свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер та про нарахування і виплату такої винагороди в розмірі та порядку, визначених законодавством. Разом з тим, оскільки нарахована позивачу за спірний період індексація грошового забезпечення, на думку відповідача, правомірно становить 0,00 грн, відповідач вважає, що в його діях відсутня протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячної додаткової грошової допомоги за Постановою №889 за період з 04.08.2016 по 28.02.2018 включно, а підстави для задоволення позовних вимог 3, 4 відсутні.
Щодо позовних вимог 5, 6 відповідач у відзиві на позовну заяву в межах справи №560/21188/25 додатково звертає увагу на те, що пунктом 30.3 розділу XXX та пунктом 33.3 розділу XXXIII Наказу №260 прямо передбачено, що до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, не включаються винагороди та морське грошове забезпечення. Відповідач вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою №889, за своєю правовою природою є саме винагородою, а не додатковою допомогою, а тому підстав для її врахування при обчисленні грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік не було; зазначені виплати нараховані та виплачені позивачу в повному обсязі та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Щодо позовних вимог 7, 8 (індексація-різниця за період з 01.03.2018 по 31.12.2022) відповідач у відзиві на позовну заяву в межах справи №560/21189/25 зазначає, що з набранням чинності Постановою №704 з 01.03.2018 саме березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати подальше обчислення індексу споживчих цін, а оскільки, за офіційними даними Державної служби статистики України, з квітня по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував порогу індексації у розмірі 103 відсотки, право на проведення індексації з урахуванням базового місяця березня 2018 року виникло лише в грудні 2018 року. Відповідач посилається на картки особового рахунку позивача за 2018-2022 роки, з яких вбачається, що позивачу за вказаний період нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення на загальну суму 21 218,03 грн (у грудні 2018 року - 71,08 грн, у січні-грудні 2019 року - 1 713,63 грн, у січні-грудні 2020 року - 2 847,02 грн, у січні-грудні 2021 року - 5 737,64 грн, у січні-грудні 2022 року - 10 848,66 грн), що підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2025 №1673/фс, та на зміну (підвищення) посадового окладу позивача у грудні 2020 року (з 3350 грн до 3810 грн). На переконання відповідача, у позивача відсутні законодавчі підстави для перерахунку індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по грудень 2022 року із встановленням базового місяця січня 2008 року, а позовні вимоги 7, 8 є безпідставними.
Стосовно позовних вимог 9, 10 відповідач у відзиві на позовну заяву в межах справи №560/21191/25 зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають лише грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, тоді як грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, на переконання відповідача, мають фактично разовий характер, оскільки виплачуються один раз на рік, а тому в принципі не підлягають індексації чи врахуванню індексації-різниці.
Щодо позовних вимог 11, 12 відповідач у відзиві на позовну заяву в межах справи №560/21190/25 зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 №1038 викладено в новій редакції примітки до додатків 1 та 14 Постанови №704, згідно з якими посадові оклади та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 Постанови №704, тобто, на переконання відповідача, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, а визнання Шостим апеляційним адміністративним судом протиправним та скасування пункту 6 Постанови №103 постановою від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 порядку визначення цієї розрахункової величини, за твердженням відповідача, не змінює. Відповідач також зазначає, що з 01.01.2023, за його твердженням, розрахунковою величиною є фіксований розмір 1762 грн, встановлений постановою КМУ від 12.05.2023 №481, посилається на дискреційний характер повноважень щодо визначення розміру грошового забезпечення та на те, що військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі рішень Міністра оборони України №248/291 від 14.01.2020, №248/612 від 27.01.2021, №248/1210 від 04.03.2022, №2683/з від 01.02.2023, якими встановлено оклади, обчислені з розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018.
Щодо позовних вимог 13, 14 відповідач у відзиві на позовну заяву в межах справи №560/21193/25 наводить аналогічні доводи.
Крім того, у відзивах на позовну заяву в межах справ №560/21189/25, №560/21190/25, №560/21191/25, №560/21193/25 відповідач заявляє про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, посилаючись на частину другу статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX), яка встановлює тримісячний строк звернення працівника до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать йому при звільненні, обчислюваний з дня одержання працівником письмового повідомлення про такі суми. Відповідач указує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2025 №60 позивача звільнено та виключено зі списків особового складу з 28.02.2025, у цей день позивач був ознайомлений з розрахунком грошового забезпечення та отримав грошовий атестат з відображенням усіх нарахованих виплат, а тому саме з 28.02.2025 в позивача виникла реальна можливість дізнатися про порушення своїх прав. Оскільки з адвокатським запитом позивач звернувся лише 06.11.2025, а з цим позовом до суду - 08.12.2025 (тобто через 9 місяців після звільнення), відповідач вважає тримісячний строк пропущеним, а отримання листа від 14.11.2025 №1673/фс - таким, що не впливає на момент початку перебігу строку. З огляду на викладене відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду та залишити позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог 7-14, а у разі незалишення позовної заяви без розгляду - відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду суд зазначає, що інформацію про суми, нараховані та виплачені йому за спірні періоди, позивач отримав 25.11.2025 (лист від 14.11.2025 №1673/фс), а до суду звернувся протягом розумного строку після цього, тобто 05.12.2025 що узгоджується з приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обчислення строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася про порушення свого права.
Доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з посиланням на частину другу статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX) суд відхиляє, оскільки саме по собі ознайомлення позивача 28.02.2025 з розрахунком грошового забезпечення при звільненні та отримання грошового атестата не є достатньою підставою вважати, що саме з цієї дати позивачу було достеменно відомо про неправильність застосованого відповідачем механізму обчислення спірних виплат, оскільки конкретний розмір та підстави порушення прав позивача стали йому відомі лише з отриманням від відповідача детальної відповіді - листа від 14.11.2025 №1673/фс з картками особового рахунку. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, а передбачені пунктом 2 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без розгляду в цій справі відсутні.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 з 04.08.2016 по 27.02.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2025 №60 позивача звільнено з військової служби у відставку та виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 27.02.2025.
06.11.2025 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 04.08.2016 по 01.03.2018 з урахуванням базового місяця січня 2008 року; грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги за постановою №889 та індексації грошового забезпечення; індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.12.2022; грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу за 2018-2022 роки з урахуванням індексації та індексації-різниці; грошове забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року; грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу за 2020-2023 роки, обчислені з урахуванням такого перерахунку.
Листом від 14.11.2025 №1673/фс військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про таке: індексація грошового забезпечення з 04.08.2016 по 28.02.2018 нарахована з урахуванням базового місяця грудня 2015 року і становить 0,00 грн; індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 27.02.2025 нараховувалася із застосуванням базового місяця - березня 2018 року; індексація грошового забезпечення за 2023 рік не нараховувалась у зв`язку із зупиненням дії Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"; при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 тарифний коефіцієнт множився на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений станом на 01.01.2018, з посиланням на пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 у редакції, чинній до 20.05.2023. До листа додано картки особового рахунку позивача за 2016-2025 роки.
Із наданих карток особового рахунку встановлено, що за 2016-2018 роки індексація грошового забезпечення позивачу окремою сумою не нараховувалась (0,00 грн); за 2019-2022, 2024-2025 роки у відповідних графах карток відображено конкретні суми нарахованої індексації; за 2023 рік індексація не нараховувалась. У 2016-2018 роках позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова допомога (графа "ЩДГВ"), а в 2017 році грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Вважаючи дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацами першим та другим пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Частинами першою та п`ятою статті 2 Закону №1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно зі статтею 3 Закону №1282-XII індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
В силу частини першої статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Згідно з частиною шостою статті 5 Закону №1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин 2016-2018 років) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року). Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Абзацом третім пункту 5 Порядку №1078 встановлено, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Абзацом четвертим пункту 5 Порядку №1078 встановлено, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Абзацом шостим пункту 5 Порядку №1078 встановлено, що сума такої індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
На момент виникнення спірних правовідносин щодо 2016-2018 років визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294), якою затверджено схеми посадових окладів. Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008. Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704), якою встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01.03.2018.
Пунктом 4 Постанови №704 (у первинній редакції) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), яка набрала чинності 24.02.2018, до пункту 4 Постанови №704 внесено зміни, згідно з якими розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зазначені зміни до пункту 4 Постанови №704.
За змістом частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №889 передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України на момент виникнення спірних правовідносин регулювалися Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 30.1 Розділу XXX Порядку №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Згідно з пунктом 30.3 Розділу XXX Порядку №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з пунктом 33.1 Розділу XXXIII Порядку №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Приписами пункту 33.3 Розділу XXXIII Порядку №260 визначено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, а після втрати ним чинності - наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 №550, затверджені Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, пунктом 8 яких передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць". Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили, а ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо позовних вимог 1, 2 (індексація грошового забезпечення за період з 04.08.2016 по 01.03.2018).
Суд встановив, що останнє підвищення посадового окладу позивача до березня 2018 року відбулося у зв`язку з набранням чинності Постановою №1294, тобто з 01.01.2008, і надалі тарифні ставки (оклади) військовослужбовців до березня 2018 року не змінювалися. Зростання інших складових грошового забезпечення (доплат, надбавок, премій) без підвищення тарифних ставок (окладів), відповідно до пункту 5 Порядку №1078, не є підставою для зміни базового місяця, оскільки підставою для встановлення базового місяця індексації є саме підвищення посадових окладів.
Відповідач, визначаючи базовим місяцем грудень 2015 року, посилається на підвищення грошових доходів військовослужбовців у грудні 2015 року за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премії та щомісячної додаткової винагороди), здійснене рішенням Міністра оборони України від 31.12.2015 №248/3/1/1150 на виконання постанови КМУ від 09.12.2015 №1013. Однак відповідно до наведених вище положень пункту 5 Порядку №1078 підставою для зміни базового місяця індексації є саме факт підвищення тарифної ставки (окладу), а не зростання інших складових грошового забезпечення без зміни розміру посадового окладу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки останнє (до березня 2018 року) підвищення посадового окладу позивача відбулося у січні 2008 року, саме цей місяць є базовим для обчислення індексу споживчих цін з метою нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за спірний період з 04.08.2016 по 28.02.2018, а застосування відповідачем як базового місяця грудня 2015 року є помилковим та таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №1078.
Отже, дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.08.2016 по 28.02.2018 у розмірі 0,00 грн з урахуванням базового місяця грудня 2015 року є протиправними, а позовні вимоги 1, 2 підлягають частковому задоволенню.
Щодо позовних вимог 3, 4, 5, 6 (грошова допомога для оздоровлення за 2016-2017 роки, матеріальна допомога за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги за Постановою №889 та індексації грошового забезпечення).
Суд встановив, що позивачу у 2016-2017 роках систематично, щомісячно нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова допомога, передбачена Постановою №889, що підтверджується картками особового рахунку позивача за відповідні роки. Разом з тим, з карток особового рахунку позивача суд встановив, що грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу у 2016 році не нараховувалися та не виплачувалися, а були нараховані та виплачені лише у 2017 році, а саме: грошова допомога для оздоровлення - у квітні 2017 року, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - у листопад та грудні 2017 року. При цьому розмір нарахованої позивачу у 2017 році грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначено без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги за Постановою №889.
З огляду на наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, оскільки додаткова грошова винагорода за Постановою №889 виплачувалась позивачу систематично (щомісячно) протягом усього спірного періоду, вона за своєю правовою природою є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення в розумінні пунктів 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ, а не одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому підстав вважати таку винагороду одноразовою немає. Встановлені підзаконними актами (пунктом 8 Інструкцій, затверджених наказами Міністра оборони України №595 та №550) обмеження щодо невключення винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога, звужують передбачені Законом №2011-ХІІ права позивача, а тому застосуванню не підлягають.
Суд також зауважує, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, яке враховується при розрахунку грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №620/2878/20 (щодо включення винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до розрахунку допомоги на оздоровлення) та від 26 листопада 2024 року у справі №240/24842/23. Такий підхід узгоджується також із висновками Верховного Суду про те, що застосуванню при визначенні складу грошового забезпечення підлягає саме стаття 9 Закону №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують це поняття (постанови Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17, від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19, від 30 квітня 2021 року у справі №620/561/20, від 26 січня 2022 року у справі №520/8887/2020).
Отже, з огляду на висновок суду щодо позовних вимог 1, 2 про необхідність застосування базового місяця січня 2008 року для індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки, розмір грошового забезпечення позивача за відповідні періоди підлягає уточненню з урахуванням індексації.
За таких обставин суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги за Постановою №889 та з урахуванням індексації грошового забезпечення, є протиправною, а позовні вимоги 3, 4, 5, 6 підлягають задоволенню частково - в частині грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги за Постановою №889 та індексації грошового забезпечення. В частині грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у задоволенні позовних вимог 3, 4 потрібно відмовити у зв`язку з відсутністю у позивача права на ці виплати в зазначеному році.
Щодо позовних вимог 7, 8 (індексація-різниця за період з 01.03.2018 по 31.12.2022).
Питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації) до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку №1078.
Абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку №1078 врегульовано, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Слід зауважити, що Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).
Проте з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково вказує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, яка згідно з пунктом 10 цієї постанови набрала чинності з 01 березня 2018 року, встановлено нові розміри окладів військовослужбовців.
Пунктом 8 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260) передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.
Так, відображена в картці особового рахунку позивача за 2018 рік виплата за період березень 2018 р є виплатою грошового забезпечення, нарахованого позивачу за лютий 2018 року, а виплата за період квітень 2018 р - виплатою грошового забезпечення, нарахованого за березень 2018 року.
З огляду на вищезазначене, складові грошового забезпечення позивача, які не мають разового характеру, нараховані йому за лютий 2018 року (до підвищення), становили 8 004,19 грн (оклад за військовим званням - 55,00 грн, посадовий оклад - 800,00 грн, надбавка за вислугу років - 42,75 грн, надбавка НВОВЗ - 448,87 грн, премія - 3 656,00 грн, ЩДГВ - 3 001,57 грн), а нараховані за березень 2018 року (у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) відповідно до Постанови №704) - 8 402,45 грн (оклад за військовим званням - 880,00 грн, посадовий оклад - 3 350,00 грн, надбавка за вислугу років - 1 057,50 грн, надбавка НВОВЗ - 528,75 грн, премія - 2 586,20 грн), без урахування нарахованої за цей же період грошової допомоги для оздоровлення в сумі 8 402,45 грн, яка, має разовий характер, та до уваги при визначенні розміру підвищення доходу згідно з реченням 2 абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 не береться.
За таких обставин саме березень 2018 року є для позивача місяцем підвищення тарифних ставок (окладів) у розумінні пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний спосіб тлумачення абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави дійти висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення тарифних ставок (окладів) позивачу, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.
Водночас як слідує з матеріалів справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації.
Саме вказані обставини є спірними у цій справі.
У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування врахуванню підлягає: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року; сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року; чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації.
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року визначається як різниця між сумою грошового забезпечення, нарахованого позивачу за березень 2018 року, та сумою грошового забезпечення, нарахованого за лютий 2018 року, і становить 398,26 грн (8 402,45 грн - 8 004,19 грн).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на березень 2018 року становив 1 762,00 грн, а накопичений приріст індексу споживчих цін від базового місяця - січня 2008 року - до березня 2018 року включно становив 253,30 відсотка, тому сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становить 4 463,15 грн (1 762,00 х 253,30 / 100).
Оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (398,26 грн) є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (4 463,15 грн), в силу абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року підлягала нарахуванню позивачу і визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме становить 4 064,89 грн (4 463,15 грн - 398,26 грн).
Відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку №1078 сума такої індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання зазначеної індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.
Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2023 року по справі №400/3826/21, від 06 квітня 2023 року по справі №420/11424/21, від 09 травня 2023 року по справі №400/12702/21 та від 18 жовтня 2023 року у справі №380/14195/22.
Відповідач у листі від 14.11.2025 №1673/фс підтвердив, що індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 нараховувалась із застосуванням базового місяця березня 2018 року на загальну суму 21 218,03 грн, проте не надав доказів того, що при цьому враховувалась встановлена судом сума індексації-різниці в розмірі 4 064,89 грн, яка підлягала виплаті в порядку абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
За таких обставин суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог 9, 10 (грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога за 2018-2022 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення та індексації-різниці).
Суд зазначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до пунктів 30.3, 33.3 Порядку №260, визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право станом на день підписання відповідного наказу, тобто розмір цих виплат є похідним від остаточного розміру щомісячного грошового забезпечення позивача за відповідні періоди.
Оскільки судом цим рішенням встановлено право позивача на отримання індексації-різниці в розмірі 4 064,89 грн за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 в порядку абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, розмір щомісячного грошового забезпечення позивача за 2018-2022 роки, з якого підлягають обчисленню грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за цей період, є визначеним цим рішенням у повному обсязі, суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки без урахування індексації грошового забезпечення та індексації-різниці, є протиправною, а тому позовні вимоги 9, 10 підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог 11, 12 (грошове забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким до пункту 4 Постанови №704 були внесені зміни щодо визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, безвідносно до подальших календарних років.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Отже, з 29.01.2020 - дня набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - відновлено дію пункту 4 Постанови №704 у первинній редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Разом з тим, як видно з листа відповідача від 14.11.2025 №1673/фс, при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 відповідач продовжував застосовувати розмір прожиткового мінімуму, встановлений станом на 01.01.2018, посилаючись на редакцію пункту 4 Постанови №704, що діяла до 20.05.2023 (дати набрання чинності постановою КМУ від 12.05.2023 №481).
Обов`язок доказування правомірності застосованого способу обчислення грошового забезпечення позивача за спірний період відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності незастосування відповідачем із 29.01.2020 первинної редакції пункту 4 Постанови №704.
За таких обставин суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023), є протиправною, отже позовні вимоги 11, 12 також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог 13, 14 (грошова допомога на оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальна допомога за 2020-2022 роки, обчислені з урахуванням перерахованого грошового забезпечення).
З підстав, аналогічних викладеним судом щодо позовних вимог 9, 10, суд зазначає, що позовні вимоги 13, 14 є похідними від позовних вимог 11, 12, оскільки розмір грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2023 та 2020-2022 роки відповідно до пунктів 30.3, 33.3 Порядку №260 визначається виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які підлягають перерахунку саме за позовними вимогами 11, 12.
За таких обставин суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки без обчислення їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, є протиправною, а позовні вимоги 13, 14 підлягають задоволенню.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, що стосується заробітної плати (грошового забезпечення), тому підстав для розподілу судових витрат у порядку, передбаченому статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.08.2016 по 28.02.2018 з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - місяця останнього збільшення тарифної ставки (посадового окладу) - січень 2008 року. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.08.2016 по 28.02.2018 з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - місяця останнього збільшення тарифної ставки (посадового окладу) - січень 2008 року.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889, без урахування індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, щомісячну додаткову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ від 22.09.2010 №889, за період з 04.08.2016 по 28.02.2018 з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги, встановленої постановою КМУ №889 від 22.09.2010.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, встановленої постановою КМУ №889 від 22.09.2010, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців третього-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, виходячи з щомісячної фіксованої величини 4 064,89 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходів відповідно до вимог абзаців третього-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки без урахування індексації грошового забезпечення та індексації-різниці.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення та індексації-різниці, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 (посадового окладу, окладу за військовим званням, нарахованих та виплачених за цей період щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023).
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 (посадового окладу, окладу за військовим званням, нарахованих та виплачених за цей період щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14 до зазначеної постанови, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач: | Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя | | В.К. Блонський