ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4841/22 (904/580/26)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Золотарьової Я.С. (доповідач), 
суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
розглянув матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026, повний текст якого складено 29.04.2026 (суддя Суховаров А.В.)
у справі № 904/4841/22 (904/580/26)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНКА", Дніпропетровська область, Криничанський район, село Українка
до ОСОБА_1 , Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, с. Адалимівка
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", Хмельницька область, Славутський район, село Крупець
про стягнення заборгованості 
в межах справи №904/4841/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", село Крупець, Шепетівський район, Хмельницька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка", Дніпропетровська область, Криничанський район, село Українка
про визнання банкрутом
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст справи
Товариство з обмеженою відповідальністю "Українка" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 80 402,02 грн. та витрат по сплаті судового збору. 
В обґрунтування позовних вимог ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" вказує, що в процесі ліквідаційної процедури виявлено, що у 2020 році у розпорядження відповідача від ТОВ "Українка" перейшли грошові кошти без достатньої правової підстави на загальну суму 80 402,02 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка". 

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026 у справі №904/4841/22 (904/580/26) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" грошові кошти у розмірі 80 402, 02 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 662, 40 грн.
Мотиви рішення щодо задоволення позову ґрунтуються на таких аргументах.
Відповідач стверджував, що повернув кошти в касу підприємства 04.09.2020 та 07.09.2020 (згідно з квитанціями №404 та №405). Однак суд встановив, що спірні кошти були перераховані на картку відповідача лише 29.09.2020. Суд дійшов висновку, що повернення грошей не могло відбутися раніше, ніж їх отримання, що виключає ці квитанції як належні докази повернення саме цієї суми. Оскільки хронологія подій спростувала аргументи відповідача, суд констатував, що належних доказів повернення коштів у розмірі 80 402,02 грн, отриманих 29.09.2020, матеріали справи не містять.
Суд застосував норму про зобов`язання особи повернути майно, набуте без достатньої правової підстави, а також врахував положення ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з якими ліквідатор зобов`язаний вживати заходів для пошуку та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Суд наголосив, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Оскільки позивач довів факт перерахування коштів, а відповідач не зміг довести їх повернення або наявність правової підстави для їх утримання, позов було задоволено.
Отже, суд встановив, що грошові кошти утримуються відповідачем безпідставно, що призвело до зменшення майна банкрута ТОВ “Українка”.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з цим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, та просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.26р. по справі № 904/4841/22 (904/580/26) скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області 28.04.2026 у справі № 904/4841/22(904/580/26) не відповідає фактичним обставинам справи. Також на думку скаржника судом було неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
Скаржник стверджує, що він перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ “Українка” і їм було внесено в касу підприємства 80 402,02 грн готівкою згідно з квитанцій до прибуткових касових ордерів №404 від 04.09.2020 та №405 від 07.09.2020. Ці документи були завірені підписом директора підприємства.
Відповідач наполягає, що кошти, отримані ним на картку 29.09.2020, були фактично повернуті ним раніше, ніж він отримав кошти. Формальне призначення платежу (“видача коштів під звіт...”) не змінює правової природи цієї операції як повернення коштів.
Надані квитанції не були визнані фіктивними у встановленому законом порядку, а отже, вони є належними доказами.
Скаржник вказує, що ліквідатор не надав суду достатніх доказів відсутності інших рахунків підприємства або повного реєстру касових документів. Відсутність касової книги у ліквідатора може свідчити про неналежну передачу йому архіву, а не про відсутність самої операції.
Посилаючись на Закон України “Про бухгалтерський облік”, скаржник стверджує, що за організацію обліку та фіксування фактів господарських операцій несе відповідальність директор, а будь-які недоліки ведення касової книги або відсутність обліку готівки мають покладатися саме на керівника. Суд першої інстанції мав залучити колишнього директора ( ОСОБА_2 ) як третю особу для з`ясування руху коштів та обставин їх оприбуткування, чого зроблено не було.
Таким чином, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ “Українка” відмовити повністю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач стверджує про повернення коштів 04.09.2020 та 07.09.2020. Однак банківська виписка підтверджує, що Позивач перерахував ці кошти відповідачу лише 29.09.2020, тобто через три тижні після повернення коштів. Позивач вважає ці квитанції фіктивними або такими, що стосуються інших транзакцій.
У платіжних інструкціях чітко вказано призначення: “видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції”. Це спростовує доводи відповідача про те, що переказ від 29.09.2020 був поверненням раніше внесених відповідачем грошей.
Позивач вказує, що у підприємства взагалі була відсутня каса та приміщення для неї, тому відповідач не міг фізично передавати готівку в касу за вказаною адресою.
Позивач наполягає, що оскільки жодного реального правочину не існувало, а кошти були отримані та не повернуті, відповідач зобов`язаний повернути їх як безпідставно набуте майно.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2026 відкрито апеляційне провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи (оскарження) № 904/4841/22(904/580/26), необхідні для розгляду апеляційної скарги.
25.05.2026 матеріали справи № 904/4841/22(904/580/26) надійшли до суду апеляційної інстанції.
03.06.2026 позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
22.06.2026 відповідач подав відповідь на відзив.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені апеляційним судом
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2024 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю “Українка” банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором ТОВ “Українка” призначено арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича.
В процесі ліквідаційної процедури ТОВ "Українка" ліквідатор встановив, що у 29.09.2020 ТОВ "Українка" здійснило перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 80 402, 02 грн. на підставі платіжних доручень від 29.09.2020 з призначенням платежів “#5168742711344121,ІПН 3197924007, видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ”.
З огляду на те, що в процесі ліквідаційної процедури не виявлено надходження від відповідача будь-якої закупленої сільськогосподарської продукції чи повернення вказаних коштів, позивач вказував про факт утримання відповідачем у себе грошових коштів на вказану суму без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Українка” заборгованості у розмірі 80 402,02 грн. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до статті 11, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 4) інші юридичні факти.
Згідно ч. 1 ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Господарський суд зазначає, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі №922/2216/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.
Тобто умовою безпідставного збагачення є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20.
З матеріалів справи вбачається, що докази повернення позивачу відповідачем грошових коштів у сумі 80 402,02 грн., відсутні.
Так, відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №404 від 04.09.2020, №405 від 07.09.2020, на які посилається відповідач в обґрунтування відсутності у нього заборгованості перед позивачем, відповідачем внесено в касу ТОВ “Українка” грошові кошти у сумі 80 402,02 грн. 04.09.2020 та 07.09.2020, в той час як спірна сума грошових коштів отримана відповідачем 29.09.2020. Вказане ставить під обґрунтований сумнів твердження відповідача в частині повернення отриманих ним 29.09.2020 від відповідача грошових коштів відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №404 від 04.09.2020, №405 від 07.09.2020.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідачем не надано належних доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 80 402,02 грн., отриманих на підставі платіжних доручень від 29.09.2020 з призначенням платежів “#5168742711344121,ІПН 3197924007, видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ”.
Відповідні дії позивача щодо переказу грошових коштів відповідачу призвели до збільшення майна відповідача, та одночасно зменшили обсяг майна в ТОВ "Українка", що є умовою безпідставного збагачення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне набуття ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 80 402, 02 грн., що призвело до зменшення майна банкрута ТОВ "Українка". 
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо безпідставності незалучення колишнього директора ОСОБА_2 до справи як третьої особи, з огляду на таке.
Залучення колишнього директора ОСОБА_2 до участі у справі як третьої особи не є обов`язковим, оскільки наявних у справі банківських документів достатньо для встановлення факту безпідставного збагачення Відповідача за рахунок майна банкрута.
Крім того, матеріали справи не містять відповідного клопотання про залучення ОСОБА_2 до участі у справи як третьої особи.
Колегія суддів зазначає, що аргументи скарги є неспроможними, оскільки вони базуються на документах (квитанціях), які за датами не відповідають реальному руху коштів, та суперечать попереднім заявам самої ОСОБА_1 у суді. Тому, грошові кошти підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України, а позовні вимоги відповідно задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційних скарг, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скаргах і відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026 у справі № 904/4841/22 (904/580/26) - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026 у справі № 904/4841/22 (904/580/26) – залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк 

Суддя  Ю.В. Фещенко