УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1873/25 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В. 
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №274/1873/25 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу 
за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України 
на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В.,
установив:
У березні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 грошові кошти в порядку регресу, пов`язані із здійсненням регламентної виплати у розмірі 65 035,48 грн та вартість послуг експерта у розмірі 3 030,00 грн.
На обґрунтування позову зазначало, що 22.07.2024 об 11:45 у м. Бердичеві по вул. Чуднівська, 48, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Volksvagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була. МТСБУ виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 65 035,48 грн, а також понесло додаткові витрати у розмірі 3 030,00 грн на збір документів та визначення розміру шкоди.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Своїми діями відповідач порушив вимоги п.п. 12.1, 2.5 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП. Його вина встановлена постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/6067/24 від 15.08.2024, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.130 та ст.124 КУпАП. Крім того, у даній справі відповідач свою вину визнав повністю.
Вказує, що потерпілий ОСОБА_2 24.07.2024 звернувся до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. З огляду на наявність передбачених законом підстав та відповідно до статті 41 Закону позивач на підставі довідки № 1 від 30.09.2024 та Наказу № 3.1/19285 від 03.10.2024 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в розмірі 65 035,48 грн та здійснив відповідну регламентну виплату.
Отже, у силу настання передбачених Законом підстав у позивача виник обов`язок відшкодувати потерпілому заподіяну відповідачем шкоду. 
Наголошує, що розрахунок та виплата регламентної виплати проводилося на основі Звіту № 2024_08_15_105929_zvit про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, а також наказу про відшкодування шкоди, відповідно до якого МСТБУ здійснило регламентну виплату.
Також позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 3 030,00 грн. 
Вважає, що матеріали справи містять всі необхідні, належні та допустимі докази в обґрунтування позовних вимог. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31.08.2026, є дата складення повного судового рішення 11.09.2026.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 22.07.2024 по вул. Чуднівській, 48, у м. Бердичеві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя), не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався попереду, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Зазначені обставини встановлені постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.08.2024 у справі № 274/6067/24, яка набрала законної сили та не оскаржувалася. Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні, зокрема, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.16 – 18).
Відповідно до Звіту №2024_08_15_105929_zvit, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 71 210, 78 грн (включаючи ПДВ на запасні частини). Водночас факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єкта господарської діяльності, який надає послуги з проведення відновлювального ремонту та/або продажу запасних частин та матеріалів (а.с.21-27).
Згідно з листом МТСБУ, який був направлений на ім`я ОСОБА_1 , загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 68 065,48 грн (а.с.36-37).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин, які відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставами для виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 . Зокрема, не доведено, що ОСОБА_2 є потерпілою особою у розумінні зазначеного Закону та власником автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 . Належні та допустимі докази на підтвердження цього у матеріалах справи відсутні.
Проте, такий висновок є помилковим з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Предметом даного спору є відшкодування шкоди в порядку регресу.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК Україн).
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК Україн). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У відповідності до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закону), в чинній на дату виникнення правовідносин сторін редакції, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Відповідно до п.п."а" п. 41.1 ст. 41 3акону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Статтею 33 Закону встановлено порядок дій осіб, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення регламентної виплати. 
За правилами п. 35.1 ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, подає страховику (або за умови наявності підстав, передбачених у ст. 41 – МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У заяві про страхове відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) найменування (для юридичної особи), прізвище, ім`я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків та відомості, що їх підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) підпис заявника і дата подання заяви. До заяви додаються документи згідно з переліком, визначеним у п. 35.2 ст. 35 Закону. 
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону МТСБУ, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення регламентної виплати або про відмову у здійсненні регламентної виплати. Рішення про здійснення регламентної виплати приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення регламентної виплати розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір регламентної виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
На підтвердження позовних вимог, представником позивача був наданий звіт №2024_08_15_105929_zvit від 15.08.2024 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, згідно якого вартість матеріального збитку складає 71210,78 грн (включаючи ПДВ на запасні частини та метизи – 6 175, 30 грн) (а.с. 21 – 27), ремонтна калькуляція №3526 від 09.08.2024 (а.с. 30 – 32), аркуш перевірки даних №3526 від 09.08.2024 (а.с. 33-34), лист МТСБУ (а.с. 36-37), наказ №3.1/19285 від 03.10.2024 про виплату ОСОБА_2 (а.с. 38), довідка №1 від 30.09.2024 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 39).
Сума страхового відшкодування в розмірі 65 035,48 грн була сплачена МТСБУ на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією №940163 від 03 жовтня 2024 року (а.с.40).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19 наголосила, що МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, в тому числі до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV);
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що для цілей регресного позову МТСБУ приписи статті 38 Закону № 1961-IV застосовуються у поєднанні з відповідними приписами статті 41 цього Закону. Так, припис підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV кореспондує припису підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, а припис підпункту 38.2.3 пункту 38.2 статті 38 - припису підпункту "б" пункту 41.1 статті 41 цього Закону.
Суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним. Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV), воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Можливість застосування цієї підстави для регресного позову до страховика у ситуації, коли після виплати відшкодування з`ясувалося, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована, не передбачена.
Таким чином, оскільки саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду, його вина у заподіянні шкоди встановлена судовим рішенням, а цивільно-правова відповідальність на момент ДТП застрахована не була, після здійснення МТСБУ регламентної виплати до нього виникло право регресної вимоги у межах фактично виплаченого відшкодування.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про недоведеність МТСБУ обставин, які є підставами для здійснення регламентної виплати та виникнення права регресної вимоги, є передчасним та не відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права.
Суд першої інстанції також безпідставно не врахував, що відсутність окремого доказу на підтвердження певної обставини не означає її недоведеності, якщо така обставина підтверджується сукупністю інших належних, допустимих та достовірних доказів.
Доводи апеляційної скарги щодо понесення додаткових витрат на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 3 030,00 грн колегія вважає необґрунтованими та відхиляє, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, зазначена сума не була виплачена потерпілому як страхове відшкодування, а була сплачена МТСБУ окремим платежем. При цьому належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення саме позивачем витрат у розмірі 3 030,00 грн на збір документів, визначення розміру шкоди або на проведення експертного дослідження, а також правових підстав для включення таких витрат до суми регресної вимоги, матеріали справи не містять.
Надана позивачем платіжна інструкція № 925058 від 19 серпня 2024 року на суму 3 030,00 грн сама по собі не підтверджує, що зазначені кошти були сплачені за проведення експертизи саме щодо пошкодженого транспортного засобу у цій дорожньо-транспортній пригоді та що такі витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у порядку регресу.
За таких обставин, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами підстав і розміру зазначених витрат, вимога про стягнення 3 030,00 грн задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають стягненню 65 035,48 грн виплаченого страхового відшкодування. 
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин, оскільки апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги заявлено на загальну суму 68 065,48 грн, а задоволено вимоги на суму 65 035,48 грн, що становить 95,55 % заявлених вимог, з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 7 233,14 грн ((3 028 грн + 4 542 грн) х 95,55%).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (код ЄДРПОУ 21647131, місцезнаходження: Русанівський бульва, буд.8, м.Київ, 02154) 65 035,48 грн страхового відшкодування.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 7 233,14 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.С. Коломієць

Судді О.Б. Талько 

Н.Й. Григорусь