Справа № 752/23894/25 
Провадження № 2/752/5452/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

08 липня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, 

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір про надання юридичних послуг № 1905202506 від 19 травня 2025 року, стягнути на свою користь з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Амадео Право» 20 000,00 грн завданих збитків, 48 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Позовні вимоги мотивував тим, що 19 травня 2025 року позивач прибув до юридичної фірми - ТОВ «Амадео Право». В усному спілкуванні виклав свої правові проблеми, йому було запропоновано надати документи для вирішення питання у призначенні житлової субсидії, а також укласти відповідний договір на юридичні послуги № 1905202506. Мета договору - поновлення законних прав позивача на житлову субсидію через звернення до Пенсійного фонду України у місті Києві, та при наявності відмови - звернення до адміністративного суду з позовної заявою. 
Повідомляє, що на пропозицію працівників фірми, позивач підписав якісь документи, які практично не зміг прочитати без спеціального пристрою або за допомогою сторонньої особи, оскільки позивач має вади із зором. Після озвучення вартості послуг позивач сплатив у касу відповідача 10 000,00 грн та отримав квитанцію до приходного ордера № 3 від 19 травня 2025 року. Пізніше роздивився, що квитанція була виписана на прізвище « ОСОБА_1 », замість « ОСОБА_1 », та у договорі відсутній рік після дати 19.05, а також записано прізвище клієнта « ОСОБА_1 », замість вірного « ОСОБА_1 ».
Позивач вказує, що не володів інформацією про що підписував документи, які були запропоновані працівниками фірми. Відповідач, скориставшись безпорадним незрячим станом позивача, ввів позивача в оману при підписання договору та інших документів, маючи умисел не надавати ніяких послуг, а лише отримати кошти.
Позивач вказує, що текст договору надрукований дрібним шрифтом, який навіть особа з 100% зором не завжди зможе прочитати. Багато пунктів договору йому не зрозумілі. Ніяких повідомлень та листів від відповідача про хід виконання договору позивачу не надходило. 
28 травня 2025 року позивач звернувся до відповідача, працівники якого пояснили, що виконання йде по плану, порадили чекати рішення суду. Запропонували підписати додатковий документ, текст якого не бачив в силу стану зору. Отримавши документ, покинув приміщення фірми. Дома прочитав наданий документ, який виявився актом прийому-передачі за договором. 
У серпні місяці позивача було повідомлено, що позивач виконав умови договору, надав всі необхідні документи для вирішення питання, справа вирішується у суді. 
Позивач вказує, що відповідачем заздалегідь продумано обман при укладенні спірного договору, оскільки через 9 днів після підписання акта прийому-передачі відповідачем не було подано заяву до пенсійного фонду, не отримано від нього відповіді, та, відповідно, не було подано до суду позовної заяву, що підтверджує умисний обман зі сторони відповідача. 
На обґрунтування стягнення моральної шкоди позивач вказує, що ситуація, яку створив відповідач, нанесла позивачу психологічну травму, він отримав неприємні почуття, зазнав приниження честі і гідності, почав нервувати, змушений був звертатися за консультаціями, чим змінив свій спосіб життя. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 
16 жовтня 2025 року в системі «Електронний суд» відповідач ТОВ «Амадео Право», в особі керівника Колосюка О.М., подав відзив на позовну заяву.  
У відзиві вказується, що 19 травня 2025 рокуміж сторонами укладено договір про надання юридичних послуг № 1905202506, предметом якого є підготовка документів: заяви до ПФУ та позовної заяви до суду. 28 травня 2025 року позивачем було підписано власноруч акт приймання-передачі за договором №1905202506 про надання юридичних послуг від 19 травня 2025 року на суму 10 000,00 грн.
У відзиві наводить положення п.п. 3.1 - 3.4, 3.6 спірного договору. Повідомляє, що згідно з п.п. 3.3 та 3.4 договору, у відповідь на акт приймання-передачі протягом 5 календарних днів з моменту отримання акта, від позивача не надійшло зауважень. Позивач не надав жодних доказів завдання моральної шкоди, а саме: наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою, медичних висновків про стан здоров`я відповідача, звернення відповідача до медичних закладів. Також повідомляє, що позивач підписав добровільно договір, в якому чітко вказані умови та мета співпраці з відповідачем, жодних довідок про обмеження цивільної дієздатності позивач не надав. Отже, укладаючи договір з відповідачем, позивач був усвідомлений про усі наслідки та погодився з ними. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
10 листопада 2025 року до суду надійшла від позивача відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач, наводячи доводи позовної заяви, вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач лише формально посилається на акт приймання-передачі послуг, проте доказів належного виконання умов договору відповідачем не надається, а саме: реєстрації позовної заяви, ухвали про відкриття провадження, що свідчить про умисне введення позивача в оману. Посилається на відсутність результату, на який розраховував позивач, відсутність належного виконання обов`язків. 
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Судом встановлено, що 19 травня 2025 року між ТОВ «Амадео Право», як виконавцем, та ОСОБА_1 , як замовником, укладено договір про надання юридичних послуг № 1905202506 (далі - договір), предметом якого є надання замовником юридичних послуг, вказаних у п.1.2 договору, а саме: підготовка заяви до ПФУ та позову до суду (п.п.1.2 договору). 
Послуги за договором вважаються наданими з моменту підписання сторонами акта про надання юридичних послуг (п. 3.1 договору).
У випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття наданих послуг і підписання акта у передбачені цим договором строки, виконавець має право повідомити замовника про виконану роботу, направивши підписаний зі своєї сторони акт про надання юридичних послуг за допомогою КЕП або простого письмового підпису, по електронній пошті ТОВ «Амадео Право» та/або рекомендованим листом з описом вкладення. Замовник в строк не пізніше 5 календарних днів з моменту отримання акта зобов`язаний його розглянути і підписати та направити один підписаний екземпляр на адресу виконавця. За наявності будь-яких зауважень, у тому числі щодо якості та обсягу наданих послуг, замовник у строк, передбачений для розгляду та підписання акта, направляє відповідні зауваження на адресу виконавця з вимогами виправити зауваження, а виконавець у розумний строк їх усуває. Після виправлення недоліків, виконавець формує повторний акт, який замовник розглядає і підписує у той же строк. У разі ухилення або невмотивованої відмови замовника від підписання направленого йому акта, послуги будуть вважатися прийнятими замовником без претензій та зауважень (п.п. 3.2 - 3.6 договору).
Сторонами у договорі узгоджено вартість робіт в сумі 10 000,00 грн, які замовник вносить як попередню оплату (п. 4.1 договору). 
У день укладання договору - 19 травня 2025 року, ОСОБА_1 здійснив оплату послуг за договором у розмірі 10 000,00 грн відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 3. 
Також сторонами 28 травня 2025 року складено та підписано акт приймання-передачі за договором № 1905202506 від 19 травня 2025 року, відповідно до якого, виконавець виконав, а замовник прийняв послуги: заяву до ПФУ, позов до суду. Загальна вартість послуг становить 10 000,00 грн. Замовник претензій щодо виконаних робіт не має. 
Звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, позивач вказує, що він діяв під впливом обману, оскільки не володів інформацією, яка містилась у договорі, через вади зору. Позивачу під впливом обману був нав`язаний підпис документів (договір та акт приймання-передачі), а представники відповідача діяли з метою отримання кошти через обман, оскільки не мали наміру виконувати договір.
За матеріалами справи, позивачу з 01 травня 2023 року встановлена ІІ група інвалідності по зору довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 772537 від 20 травня 2023 року 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 205, 639 ЦК України правочини можуть вчинятись у будь якій формі (усна, письмова). Сторони мають право обирати форму правочину, якщо вимоги щодо форми правочину не встановлені законом.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Наданий суду договір № 1905202506 від 19 травня 2025 року за своїм змістом є договором про надання послуг, правове регулювання якого, у свою чергу, викладене у Главі 63 Цивільного кодексу України.
Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.  
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).
Згідно постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. 
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).  
У частині першій статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину (ч. 2 ст. 230ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 755/17313/17 (провадження № 61-20436св21) зазначено: «тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні відомостей, надання підроблених документів і т. п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.)».
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року у справі № 464/6785/14-ц (провадження № 61-21405св21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2022 року у справі № 760/21633/15 (провадження № 61-4464св21) зазначено, що «правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц (провадження № 61-34575св18, від 20 січня 2021 року у справі № 522/24005/17 (провадження № 5213св20)».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У позовній заяві позивач також вказує, що вважає себе постраждалим через умисел відповідача, спрямований на цілеспрямований обман з метою отримання коштів, оскільки відповідач не мав наміру виконувати договір, оскільки адміністративний позов не було подано.
Суд враховує, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Установлено, що позивач ОСОБА_1 підписав договір про надання юридичних послуг від 19 травня 2025 року № 1108202505 без будь-яких зауважень та застережень, що свідчить про надання ним своєї повної та безумовної згоди на укладення договору саме в редакції, яка ним підписана.
Також позивачем було власноруч підписано акт приймання-передачі від 28 травня 2025 року, яким було зафіксовано отримання позивачем ОСОБА_1 послуг зі складення заяви до пенсійного фонду та позовної заяви до суду на загальну суму 10 000,00 грн, що, відповідно до умов оскаржуваного договору, становило його предмет та засвідчило повне його виконання зі сторони виконавця. 
При тому, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві підтвердив, що акт наданих послуг він перечитав вдома особисто, згодом позивачем на акті було проставлено підпис без будь-яких зауважень, що свідчить про те, що позивач за станом здоров`я міг ознайомлюватись зі змістом надрукованих документів.
Отже, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір про надання юридичних послуг укладений між сторонами добровільно, відповідно до положень чинного законодавства, його умови відповідають загальним засадам цивільного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.
У свою чергу, позивач не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу для підтвердження позовних вимог, зокрема і доказів про наявність умислу у діях відповідача, як ознак обману під час укладання спірного договору.
Суд виходить з того, що позивач ОСОБА_1 не довів, що оспорюваний договір про надання юридичних послуг № 1905202506 від 19 травня 2025 року вчинений під впливом обману, а також те, що одна зі сторін оспорюваного правочину умисно ввела іншу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення і впливають на вчинення правочину. Позивач не вказав обставин, які не відповідають дійсності, але які є істотними для оспорюваного правочину.
Суд вважає, що за наведених обставин, відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання юридичних послуг № 1905202506 від 19 травня 2025 року.  
Водночас, позивач вказує, що відповідачем не було виконано умови оспорюваного договору - не надано відповідачем доказів подання заяви до ПФУ, подання позову до суду, ухвали про відкриття провадження тощо.
Разом з тим, суд зазначає, що факт невиконання або неналежного виконання договору однією зі сторін не є підставою для визнання його недійсним, оскільки недійсність має існувати на момент укладення правочину, а не виникати в результаті порушення зобов`язань.
Посилання позивача ОСОБА_1 на неправильне написання його прізвища у квитанції до прибуткового касового ордера та у преамбулі договору не впливає на дійсність оспорюваного договору, оскільки позивач не заперечує існування договірних відносин між сторонами. При тому, що у розділі спірного договору «Адреси, реквізити та підпис сторін» викладно вірно прізвище позивача - ОСОБА_1 , а також зазначено його паспортні дані та дату народження. Так само, не є підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним відсутність у тексті договору року його укладення, оскільки в акті приймання-передачі від 28 травня 2025 року за договором № 1905202506 від 19 травня 2025 року, міститься посилання на його повну дату - 19 травня 2025 року.
У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору про надання юридичних послуг № 1905202506 від 19 травня 2025 року недійсним, відсутні також підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування збитків у сумі 20 000,00 грн та моральної шкоди у сумі 48 000,00 грн, як похідних вимог від вимоги про визнання договору недійсним.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову у позові. 
Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 12, 13, 48, 51, 76-82, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» про визнання договору недійсним, стягнення сбитків, моральної шкоди ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Відомості про учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадео Право», адреса: 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, буд.4-а, код ЄРПОУ 44467302.
Повний текст судового рішення складено 08 липня 2026 року.

Суддя       А.В.Слободянюк