Справа № 604/548/26
Провадження № 2/604/462/26

ЗАОЧНЕ  РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря судового засідання Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження при заочному розгляді в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -
у с т а н о в и в:
15 травня 2026 року позивач ТОВ «Стар Файненс Груп» через систему «Електронний суд» звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 53240,00грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, на неналежне виконанням відповідачем умов Договору про надання кредиту №41856-12/2025 від 17.12.2025 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 , якийпідписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вказує, що виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та надав відповідачу кредит у розмірі 20000грн шляхом перерахування коштів на банківську картку клієнта, стоком 120днів, з процентною ставкою у розмірі 0,90% в день, сплатою комісії за видачу кредиту 2000,00грн. В той же час, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 15.05.2026 ( дата звернення з позовом) утворилась заборгованість у розмірі 53240,00 грн, з яких :заборгованість за простроченим кредитом - 20000,00 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 21240,00 грн; заборгованість за простроченою комісією – 2000,00грн ; заборгованість за штрафом - 10 000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1  на користь позивача ТОВ Стар Файненс Груп» жодних платежів станом на 15.05.2026 року (дата звернення з позовом до суду) не здійснив. Оскільки відповідач добровільно не сплатив суму боргу за кредитом, позивач просить стягнути з ОСОБА_1  на свою користь заборгованість за кредитним договором №41856-12/2025 від 17.12.2025 у в загальному розмірі 53240,00грн, а також в порядку розподілу судових витрат стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, завчасно подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Стар Файненс Груп», проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував, на задовлені позову наполягає.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих для суду причин, про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем реєстрації відповідача. До суду повернулось почтове відправлення направлене на адресу відповідача, з відміткою Укрпошти - «про відсутність адресанта за вказаною адресою». Правом на подання відзиву відповідач не скористався. 
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 грудня 2025 року між Товариством обмеженою відповідальністю "Стар Файненс Груп" ( надалі Товариство або позивач) та ОСОБА_1 ,( надалі Клієнт або відповідач) укладено Договір про надання кредиту № 41856-12/2025 (надалі-Кредитний договір N 41856-12/2025) за допомогою Веб-сайту (https://suncredit.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "Стар Файненс Груп" , в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Умовами договору визначено, що цей Договір укладається Сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Зазначений договір укладено в електронній формі та підписано за допомогою використання одноразового ідентифікатора Клієнта Y696.
Також матеріали справи свідчать, що 17 грудня 2025 року ОСОБА_1 , заповнив Заявку-анкету Клієнта на отримання фінансового кредиту, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона, паспортні дані, домашню адресу, щомісячний дохід, запланований місячний обсяг операцій з фінансовою установою. Поряд з цим в заяві міститись інформація, стосовно історії кредитування в фінансовій установі Зазначена анкета підписана електронним підписом відповідача W878.
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 20000,00 гривень.
Сторонами договору погоджено п. 1.2. Кредитного договору, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 17.12.2025 року. Дата погашення кредиту 15.04.2025 року.
Згідно п.1.4 кредитного договору, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти в розмірі 0.90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 2000.00грн ( що складає 10.00% від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії – одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту, якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом на дату укладення цього Договору складає 2572.74%. Орієнтовна загальна вартість кредиту станом на дату укладення цього Договору складає 43600.00 грн. Загальні витрати по кредиту складають 23600.00 грн.
Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки N 5168 - 74xx - xxxx - 3079 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Видача кредиту відповідачу було здійснено Товариством онлайн, використовуючи мережу "Інтернет", тобто через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua (п. 2.2. Кредитного договору).
Додатком N 1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів.
Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W878 підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та основні умови кредитування.
На підтвердження факту переказу Паламару Р.Т грошових коштів в сумі 20000грн грн., позивачем надано, квитанцію про зарахування №952152488 від 17.12.2025, відповідно до якої на картку отримувача: НОМЕР_1 було перераховано 20000 грн.
Також позивачем додано лист ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" вих №3426_260424144213 від 24-04-2026, зі змісту якого встановлено, що між ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" та ТОВ"Стар Файненс Груп" укладено договір на переказ коштів. Відповідно до вказаного договору, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17-12-2025 20:05:07 на суму 20000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 952152488, призначення платежу: Зарахування 20000,00 грн на карту № НОМЕР_2 , код авторизації на боці банку №608428. ПІБ клієнта: ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ " Стар Файненс Груп" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 20000,00 грн.
В свою чергу, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 53240грн.
Водночас ОСОБА_1  не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком НОМЕР_1 на спростування обставин отримання 17.12.2025 кредиту в сумі 20000грн.
Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем обов`язку за укладеним між ТОВ " Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 . Кредитного договору № 41856-12/2025 з повернення кредиту.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 41856-12/2025 від 17.12.2025, за ОСОБА_1  обліковується заборгованість по кредиту у розмірі 53240грн, яка складається з заборгованість за простроченим кредитом - 20 000,00 грн; прострочена заборгованість за простроченими відсотками - 21240,00 грн; заборгованість за простроченою комісією 2000 грн.; заборгованість за штрафом - 10 000,00 грн.
Відповідачем надані позивачем розрахунки не спростовано, контррозрахунку не надано.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони.
Відповідно до ч. 1ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 2ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Саме у такий спосіб було підписано Договір про надання кредиту № 41856-12/2025 від 17.12.2025
Таким чином, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між ТОВ " Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1  не був би укладений.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
При цьому спірний договір, укладений між між ТОВ " Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Матеріали справи не містять і заявник не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору
Згідно з абз. 2 ч. 2ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Враховуючи вказане та те, що відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини.
З досліджених доказів судом встановлено, що 17.12.2025 року між ТОВ " Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 , було укладено електронний договір про надання кредиту № 41856-12/2025, у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) Y696, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 20000грн шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка) № НОМЕР_1 , строком кредитування – 120 днів, дата повернення 15.04.2026, з процентною ставкою 0,90% в день 
Відповідно до частини першої статті 530ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ "Стар Файненс Груп" договору про надання кредиту № 41856-12/2025 від 17.12.2025, факт отримання відповідачем коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 20 000,00 грн та простроченої заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 21240,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення комісії у розмірі 2000грн, то суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже,Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з тим,Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, у кредитному договорі №41856-12/2025 від 17.12.2025 містяться умови про комісію за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 10% відсотків від суми кредиту, що становить 2000,00грн. 
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 41856-12/2025, ОСОБА_1 нарахована комісія у розмірі 2000грн.
Проте, суд звертає увагу, що в кредитний договір не містить зазначення конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту.
ТОВ " Стар Файненс Груп" не надало доказів наявності, переліку послуги, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, зазначений позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу і погодження її зі споживачем при укладенні кредитного договору. В зв`язку з чим положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 2000грн є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. 
Щодо нарахування вимоги позивача про стягнення штрафу, суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позики, так і на час розгляду цієї справи.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, штраф йому не може бути нарахований у будь-якому випадку, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Стар Файненс Груп" заборгованість за договором про надання кредиту № 41856-12/2025 від 17.12.2025 у загальному розмірі41240, яка складається з заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 20 000,00 грн та простроченої заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 21240,00 грн.,  в іншій частині вимоги позивача є необґрунтованими, а тому слід відмовити позивачу у їх задовленні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, в. ч. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу
Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частин 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги №44022416 від 02.01.2026, укладений між позивачем та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , Додаткову угоду №41856-12/2025 від 24.04.2026до Договору про надання правничої допомоги №44022416 від 02.01.2026, Детальний опис наданих послуг на суму 6000,00 грн., Акт надання послуг №41856-12/2026 на підтвердження факту надання правової допомоги від 24.04.2026 на суму 6000,00 грн..
Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт надання адвокатом Горобей Р.Г. правничої допомоги ТОВ Стар Файненс Груп".
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі N 275/150/22 вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Відповідач з клопотанням про зменшення судових витрат на правову допомогу до суду не звертався.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено на 77% (41240 грн. / 53240грн х 100%). 
За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу у сумі 4620грн (6000х77%/100%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 2662.40 грн. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2050,00 грн (2662.40 грн х 77% / 100 %) судового збору.
Керуючись ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, задовольнити частково .
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (ЄДРПОУ: 44022416, вул. Фізкультури, б.30В, м. Київ, 01350, Україна; IBAN: НОМЕР_4 в АТ «ОЩАДБАНК) заборгованість за Кредитним договором № 41856- 12/2025 від 17.12.2025 року у загальному розмірі 41240,00 (сорок одна тисяча двісті сорок гривень 00копійок), яка складається з : заборгованості по тілу кредиту у розмірі 20000,00(двадцять тисяч гривень 00 копійок) та заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 21240,00( двадцять одна тисяча двісті сорок гривень 00 копійок ), а також суму судового збору в розмірі 2050,00( дві тисячі п`ятдесят гривень 00 копійок) та суму  витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4620,00(чотири тисячі шістсот двадцять гривень 00 копійок), а всього 47910,00 (сорок сім тисяч дев`ятсот десять гривень 00 копійок). 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 17 липня 2026 року

Суддя В.М. Сіянко