Справа №295/11340/26
Категорія 387
1-кп/295/1234/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024170030002837 від 30.08.2024 про обвинувачення 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді водія 1 автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріального забезпечення, з середньою технічною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 345 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія 1 автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 09.04.2024 у точно не встановлений час, але не пізніше 21 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 10.06.2026, коли був затриманий працівниками поліції у порядку ст. 208 КПК України за адресою: АДРЕСА_3 , чим закінчив вчинення злочину.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 із 09.04.2024 по 10.06.2026 ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про нез`явлення до військової частини НОМЕР_1 та причини нез`явлення до військової частини не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Окрім цього, 10 червня 2026 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме на сходинковому марші 7-го поверху 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де побачив працівників поліції у складі слідчо-оперативної групи Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП в Житомирській області, а саме начальника сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_4 , який перебував в однострої працівника поліції з відповідними знаками розрізнення, спільно з іншими учасниками СОГ, та які займались обслуговуванням виклику у квартирі АДРЕСА_5 вищевказаного будинку. 
Під час спілкування з співробітниками поліції, діючи умисно, з мотивів невдоволення законними діями працівників поліції, чітко усвідомлюючи, що перед ним перебувають працівники правоохоронного органу у форменому одязі, з відповідними знаками розрізнення та при виконанні своїх службових обов`язків, ОСОБА_5 почав поводитися агресивно. 
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 висловив на адресу начальника сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_4 погрози застосування насильства шляхом кидка в нього предмету візуально схожого на гранату РГД-5 у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Ураховуючи агресивну поведінку ОСОБА_5 , стан його алкогольного сп`яніння та характер висловлених намірів, а також те, що останній у момент висловлення погрози утримував у своїй правій руці піротехнічний засіб «Піро-5Г», який візуально схожий на гранату типу РГД-5 у потерпілого ОСОБА_4 виникли цілком реальні підстави побоюватися за своє життя, здоров`я, тобто погрози сприймалися ним як реальні.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та надав суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінальних правопорушень. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати. Публічно попросив вибачення у потерпілого.
Показання обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий у судовому засіданні підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. При призначенні покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду. Підтвердив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням документів, які характеризують особу ОСОБА_5 та матеріалів, що стосуються і речових доказів.
Обвинувачений та його захисник, а також потерпілий підтримали думку прокурора щодо запропонованого порядку дослідження доказів. 
Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням письмових документів і матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_5 та стосуються речових доказів.
При цьому, суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.
Допитавши обвинуваченого, дослідивши надані сторонами письмові документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 345 КК України як висловлення погрози насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. п. 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує обставини та ступінь тяжкості сукупності вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є: умисним тяжким злочином проти встановленого порядку несення військової служби (ч. 5 ст. 407 КК України) та нетяжким злочином (ч. 1 ст. 345 КК України), дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом також враховано, що обвинувачений раніше несудимий, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте звертався 04.04.2019 за допомогою до лікаря-нарколога, характеризується за місцем служби посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані сп`яніння.
Зважаючи на сукупність усіх обставин і ступінь тяжкості сукупності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, відомості про його особу, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 345 КК України та у виді позбавлення волі за ч. 5 ст. 407 КК України у межах санкції указаних статей.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням слід визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі.
Водночас суд зазначає, що статтями 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключається можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, що узгоджується з завданнями кримінального провадження, передбаченими ст. 2 КПК України, правовими позиціями Верховного суду та сприятиме досягненню мети покарання у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КПК України, яке має бути дієвим.
Враховуючи наведене вище, на переконання суду саме таке покарання є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 затримано о 21 год. 40 хв. 10.06.2026.
Як вбачається з ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.06.2026 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 08.08.2026 включно.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого слід зарахувати його попереднє ув`язнення з 10.06.2026 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Враховуючи призначене покарання та зважаючи на позицію прокурора, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів із дня його ухвалення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 382 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання  ОСОБА_5  попереднє ув`язнення з 10.06.2026 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили залишити стосовно  ОСОБА_5  раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж на 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 05.09.2026 включно.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Речові докази – оптичний носій інформації – DVD-R диск - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. 

Суддя      ОСОБА_1