Справа № 477/2866/25
Провадження № 2/477/651/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем – Хлибовою Г.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА -Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 336613 від 14 грудня 2019 року у сумі 17 865,50 грн. та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 грудня 2019 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №336613 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав відповідачу фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені Договором.
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://credit7.uа, підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та акцептований відповідачем 14 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України, заявки на укладення договору від 14 грудня 2019 року, якою відповідач прийняла пропозицію ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укласти кредитний договір.
Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на яку в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. на поточний/картковий рахунок, вказаний відповідачем при оформленні кредитного договору. 
На умовах договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у гривні на умовах, передбачених кредитним договором № 336613 від 14 грудня 2019 року у розмірі 4000,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, а саме строком 30 днів.
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, обумовлені договором.
Відповідач зобов`язань за договором не виконала, не здійснивши жодного платежу, в зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за договором позики. 
22 лютого 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221. 
У свою чергу, 22 серпня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» уклало договір факторингу №20240822/1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф». Згідно зазначеного договору, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», у тому числі до ОСОБА_1 . 
Станом на 26 листопада 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 17865,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 4000,00 грн., заборгованість по процентам за користування - 11028,00 грн., інфляційне збільшення – 2837,50 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальній сумі 17865,50 грн.
Ухвалою від 27 лютого 2026 року судом постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
На підставі ухвали суду від 11 червня 2026 року справа розглядається в порядку заочного провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав, що просить розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано.
Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
14 грудня 2019 року укладений договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту №336613 в електронній формі між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , відповідно до якого позикодавець надав, а позичальник отримав кошти в сумі 4000,00 грн. строком на 30 днів. Договором встановлено (пункт 1.3.2), що позичальник сплачує за користування позикою процентну винагороду за базовою процентною ставкою у розмірі 1,90% на день. Відповідно до пункту 1.5 договору, сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 157,00% від суми позики (у процентному виразі) або 6280,00 грн. (у грошовому виразі) та включає у себе: проценти за користування позикою 57,00 % від суми позики або 2280.00 грн.
Згідно з пунктом 1.6 Договору позика надається шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом.
Відповідно до пункту 3.1 Договору повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюється згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з пунктом 3.2 Договору, проценти за договором нараховуються щоденно з дня надання позики в межах строку надання позики. 
Договір підписано шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». 
Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. 
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. 
За положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Таким чином, суд вважає встановленим, що між сторонами укладено вищезазначений договір №336613 від 14 грудня 2019 року, за яким позикодавець надав, а позичальник отримав кошти в сумі 4000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування коштами.
Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2345_241009092843 від 09.10.2024 року, позивачем 14.12.2029 року здійснено перерахування коштів у розмірі 4000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , що свідчить про виконання позивачем своїх обов`язків відповідно до кредитного договору.
22 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №20240822/1.
Згідно п.4.3 Розділу 4 договору факторингу право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру прав грошових вимог.
Зазначений акт приймання-передачі Реєстру прав грошових вимог був підписаний між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Сіроко Фінанс» 22 серпня 2024 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у реєстрі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, 22 серпня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за договором №336613 від 14 грудня 2019 року щодо боржника ОСОБА_1 від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «Сіроко Фінанс».
В свою чергу 22 серпня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» уклало договір факторингу №20240822/1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф». Згідно п.2.1.3 Розділу 2 договору право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора з дати підписання сторонами Реєстру прав грошових вимог.
Зазначений Реєстр прав грошових вимог був підписаний між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 22 серпня 2024 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у реєстрі під порядковим №1606.
Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 22 серпня 2024 року набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 . 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 листопада 2025 року за договором №336613 від 14 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 17865,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 4000,00 грн., заборгованість по процентам за користування - 11028,00 грн., заборгованість за пенею 0,00 грн., інфляційне збільшення за період з 14 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року – 2837,50 грн. 
Відповідно до матеріалів справи, відповідач не здійснила жодного платежу за договором, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн. та процентами за користування у розмірі 11028,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення за період з 14 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2837,50 грн., вказана вимога не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (наведену правову позицію викладено у Постанові ВП ВС від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17)
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Судом встановлено, що договором №336613 від 14 грудня 2019 року визначено строк дії договору, який становить 30 днів, таким чином кінцевим терміном погашення позики є 14 січня 2020 року.
Таким чином, з урахуванням викладеного, виконання зобов`язання за договором є простроченим з 14 січня 2020 року.
Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 2837,50 грн.
Індекс споживчих цін (індекс інфляції) використовується зокрема для підрахунку втрат від інфляції за статтею 625 ЦК України. 
Позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат за період з 14 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з суми боргу відповідача у розмірі 15028,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн. та заборгованості по процентам за користування - 11028,00 грн. 
Суд не погоджується з періодом нарахування інфляційних витрат, який вказує позивач.
Так, відповідно до договору факторингу, укладеного 22 серпня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс», предметом договору є належні фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Договором факторингу визначено термін «Право вимоги», яким є всі права клієнта зо договірними відносинами з боржником, у тому числі права грошових вимог по поверненню наданих боржнику коштів, строк платежу за якими настав або настане в майбутньому.
Ні первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ні ТОВ «Сіроко Фінанс» не здійснювали нарахування інфляційних витрат за період з 14 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року та вказані інфляційні витрати не входять до суми боргу, яка перейшла до позивача.
Судом встановлено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 22 серпня 2024 року. 
Таким чином, право нарахування плати за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України позивач набув з моменту набуття статусу кредитора та отримання права грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 , тобто з 22 серпня 2024 року. 
У зв`язку з зазначеним, вимога позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з 14 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року є необгрунтованою.
Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положення ст.ст. 625, 1049, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №336613 від 14 грудня 2019 року у розмірі 15028,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн. та заборгованості по процентам за користування - 11028,00 грн. 
У задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 2837,50 грн. належить відмовити.
Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. 
На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір від 24 листопада 2025 року №251124-12111, укладений між адвокатом Дзундза О.В. та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» та попередній (орієнтовний) розрахунок витрат у справі, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 7000 грн.. У зазначену суму включається оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі, оплата послуг адвоката зі збирання доказів, долучених до позовної заяви, оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань та інших процесуальних документів у ході розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Разом з тим, витрати на правничу допомогу адвоката, на думку суду, не є співмірними зі складністю страви. 
Так, позовна заява не містить посилань на судову практику та є за своїм змістом стандартною для справ про стягнення заборгованості за договорами позики. Стосовно збирання доказів, долучених до позовної заяви, то позивачем не вказано, у чому саме полягало збирання доказів, враховуючи, що до позовної заяви долучено лише ті докази, які мають бути наявними у позивача.
Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та пропорційним до предмета спору, отже, таким, що підлягає задоволенню у розмірі 4000.00 грн.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та роз`яснень п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, з відповідача належить стягнути:
- судовий збір на користь позивача, пропорційний до розміру задоволених позовних вимог – 2037 грн. 72 коп. (15028,00 грн. х 100 / 17865,50 = 84,12%; 2422.40 грн. х 84,12% = 2037,72);

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА -Ф» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697) заборгованість за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №336613 від 14 грудня 2019 року у сумі 15028 (п`ятнадцять тисяч двадцять вісім) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн., заборгованості по процентам за користування - 11028,00 грн. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697) судовий збір у сумі 2037 (дві тисячі тридцять сім) грн. 72 коп. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення тексту рішення.
Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, адреса: 79013, м.Львів, вул.Степана Бандери, 87, офіс 54);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя В.В.Полішко