154/2056/26 
2/154/1350/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
15.07.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Венера Фінанс" " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
в с т а н о в и в:

В травні 2026 року представник позивача звернувся в електронній формі до суду із указаним позовом, який мотивований тим, що 26.05.2025 між ТОВ «Клай Інвест» та відповідачем було укладено кредитний договір № 283374 про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідачу надано у безготівковій формі кошти шляхом перерахування на платіжну картку. Строк кредиту 90 днів, денна відсоткова ставка 0,72. Через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 3999,58 грн.

Позивач набув права вимоги в указаному розмірі до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги від 19.12.2025 №1 19122025/1, укладеного ТОВ «Клай Інвест» та ТОВ «Фінансова компанія «Венера Фінанс».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача у свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному у розмірі та судові витрати у справі: 2662,40 грн судового збору, 15 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 26.05.2026 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка не повідомила суд про причини не прибуття.

За відсутності учасників справи фіксування судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

З наявних у справі доказів встановлено, що 26.05.2025 ТОВ «Клай Інвест» та відповідачка ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 283374, за умовами якого відповідач отримала кредити в розмірі 4 000 грн строком на 90 днів, до 26.05.2025, з процентною ставкою 0,72% в день. Кредит надано у безготівковій формі на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжного засобу № НОМЕР_1 .

Додатком до договору є графік розрахунків та загальна вартість кредиту.

Договір укладено в електронній формі, він підписаний відповідачем 26.05.2025 із використанням одноразового ідентифікатора KL 2277. У такий спосіб підписаний додаток до договору.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Кредит — це грошові кошти, що надаються позичальнику на умовах поворотності, строковості та платності. Така послуга обов`язково надається на підставі письмового договору, що може бути укладений в електронній формі.

Електронний договір за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Механізм його укладення, вимоги до підписання сторонами врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».

Так, у ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підпис одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифровою послідовністю, що надсилається на верифікований номер телефону особи.

Договір про надання кредиту у цій справі за формою відповідає вимогам законодавства щодо електронних договорів, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що є аналогом власноручного підпису. При укладенні договору відповідач пройшла ідентифікацію за реєстраційним номером облікової картки платника податків, паспортними даними, верифікованим номером мобільного телефону та адресою електронної пошти.

Підписуючи кредитний договір № 283374 від 26.05.2025, відповідач ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису погодила усі його умови, у тому числі реквізити платіжного засобу для перерахування коштів.

Позивач доводить про набуття ним права вимоги за договором кредиту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У п. 4.1.4 договору кредиту №283073 від 21.05.2025 передбачено право кредитора ТОВ «Клайн Інвест» поступатися правом вимоги за цим договором.

За умовами договору факторингу № 19122025/1 від 19.12.2025 ТОВ «Клайн Інвест» відступив фактору ТОВ «Фінансова компанія «Венера Фінанс» права вимоги за укладеними кредитними договорами, зазначеним у реєстрі боржників, що є додатками до договору. Згідно з витягом з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 283374 від 26.05.2025: станом на подачу заяви розмір заборгованості 3999,58 грн.

З урахуванням наведеного, факт переходу до позивача права вимоги за кредитним договором є доведеним. Доказів протилежного у справі немає.

Після придбання права вимоги позивач не проводив додаткові нарахування та пред`явив вимоги про стягнення вказаної суми боргу.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, наданої позивачем, станом на 20.02.2026 заборгованість за тілом кредиту складає 3999,58 грн.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем будь-яких платежів на погашення кредиту.

Проведений аналіз матеріалів справи та умов договору про надання фінансового кредиту свідчить про повну відповідність вказаного розрахунку договірним зобов`язанням сторін. Заявлена позивачем сума процентів у розмірі 3999,58 грн є результатом нарахування за фактичне користування кредитом з 26.05.2025 по 20.02.2026.

Отже, позов підлягає до повного задоволення.

Позивач заявив про стягнення з відповідача судових витрат: 2 662,40 грн зі сплати судового збору та 15 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольняє позов повністю, тому стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 662,40 грн.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу необхідно врахувати таке.

Разом із тим, суд вважає, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15500,00 грн. підлягають до часткового відшкодування, виходячи із таких мотивів.

Зокрема, частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як убачається із матеріалів справи, що 09 квітня 2026 року між позивачем ТОВ «ФК «Венера Фінанс» та Адвокатським бюро «Пархомчук та Партнери» укладено Договір про надання правової допомоги №09/04/2026.

Відповідно до Акту про отримання правової допомоги від 08.06.2026 року позивач ТОВ «ФК «Венера Фінанс» отримав від Адвокатського бюро «Пархомчук та Партнери» послуги, зокрема: 1500 грн. за зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості; 1500 грн. за правовий аналіз обставин та надання клієнту правових рекомендацій (консультацій); 9000 грн. за складення та подання до суду позовної заяви; 4500 грн. за інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів та моніторинг ЄДРСР; 500 грн. за канцелярські витрати, де загальна вартість наданих послуг складає 15500 грн.

Однак, суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи.

Відтак, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу шляхом складення позовної заяви та додатків до неї, а відтак заявлений до відшкодування представником позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 15500 грн. є, на думку суду, неспівмірним зі складністю справи, ціною позову (3999,58 грн) та обсягом виконаної адвокатом роботи, а заявлений розмір витрат виглядає необґрунтованим та завищеним, що перевищує ціну позову вдвічі, що є очевидно необгрунтованим, оскільки також справа належить до категорії нескладних справ, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, спір пов`язаний зі стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять значної кількості документів для дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час, а вирішення спірних правовідносин має сталу судову практику та релевантне законодавство.

Крім того, відповідно до Додаткової постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц фактично констатовано право суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Зокрема, розподіляючи витрати особи на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, колегія суддів самостійно визначила їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Зокрема, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги, складання та оформлення відзиву на касаційну скаргу, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзивів на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, а на користь третьої особи - 1500 грн.

Відтак, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, релевантне законодавство та судову практику його застосування, із огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи із ціни позову, конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи у вигляді підготовки позовної заяви, а також те, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу (15500 грн.) вдвічі перевищує ціну даного позову (3999,58 грн.), що видається очевидно необгрунтованим, а тому суд приходить до переконання про часткове стягнення таких витрат у розмірі 4000,00 грн.

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 178, 223, 247, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Венера Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» (код ЄДРПОУ 43561872, місце знаходження: м. Київ, вул. Львівська, 23, оф. 703) заборгованість за кредитним договором № 283374 від 26.05.2025 в розмірі 3999 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять),58 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка заре5єстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера Фінанс» (код ЄДРПОУ 43561872, місце знаходження: м. Київ, вул. Львівська, 23, оф. 703) 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві), 40 гривні судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

В задоволені решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Володимирським міським судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Тетяна ПУСТОВОЙТ