ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 2-117/09
провадження № 61-11823св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
скаржник (стягувач) - Кредитна спілка «Альянс Україна»,
суб`єкт оскарження - начальник Чечельницького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бунич Вадим Петрович,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року в складі судді Добровольської М. С. та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року в складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
Історія справи
Короткий зміст та вимог скарги
У березні 2025 року Кредитна спілка «Альянс Україна» (далі - КС «Альянс Україна») звернулася зі скаргою на дії державного виконавця.
Скарга мотивована тим, що 05 березня 2025 року начальник Чечельницького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бунич Вадим Петрович (далі - начальник Чечельницького ВДВС Бунич В. П.) у межах примусового виконання виконавчого листа № 2-117/09, виданого Чечельницьким районним судом Вінницької області 14 серпня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Альянс Україна» боргу в сумі 470 201,67 грн, судового збору в сумі 1 700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30,00 грн виніс незаконну постанову № НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
25 червня 2009 року Чечельницький районний суд Вінницької області у справі № 2-117/09 ухвалив рішення, яким стягнув солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ФГ «Поділля-Інвест» на користь КС «Альянс Україна» заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № 1540-06кЧ в сумі 470 201,67 грн, судовий збір в сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30,00 грн. На підставі цього рішення Чечельницьким районним судом Вінницької області 14 серпня 2009 року видано виконавчий лист № 2-117/09 про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Альянс Україна» боргу.
У жовтні 2010 року КС «Альянс Україна» звернулась до Чечельницького ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_4 27 жовтня 2010 року державний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа від 14 серпня 2009 року № 2-117/09. 18 квітня 2011 року державний виконавець виніс постанову № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа стягувачу, так як у боржника відсутнє майно.
У травні 2011 року КС «Альянс Україна» повторно звернулася до відділу ДВС з метою примусового стягнення боргу з ОСОБА_4 30 травня 2011 року державний виконавець повторно відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення за вказаним виконавчим листом. Надалі державними виконавцями Чечельницького відділу ДВС при здійсненні виконавчого провадження неодноразово виносились постанови про його закінчення у зв`язку з нібито сплатою боржником боргу, але такі постанови неодноразово скасовувалися судами чи начальником відділу ДВС.
Так, в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2012 року в справі № 4-с-10/11 за скаргою КС «Альянс Україна» на постанову відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження, суд зазначив, що станом на 17 листопада 2011 року жодної сплати боржниця ОСОБА_3 (солідарний боржник ОСОБА_4 ) за виконавчим листом № 2-117/09 не здійснила. Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц скаргу КС «Альянс Україна» задоволено та скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 23 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Альянс Україна» боргу.
Боржники за виконавчим листом № 2-117/09 кошти сплатили частково. Залишок боргу станом на дату звернення зі скаргою до суду становить 429 748,69 грн, а будь-яких інших коштів КС «Альянс Україна» у цій справі від боржників не отримувала. 
Також КС «Альянс Україна» звертала увагу на квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 2, яку боржники неодноразово надавали в судові засідання, при розгляді скарг на постанови державних виконавців відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_4 . Стягувач КС «Альянс Україна» таку квитанцію не виписувала і відповідно кошти за нею не отримувала. Щодо квитанції від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн, суд фактично при розгляді справи № 151/1167/14-ц визнав таку квитанцію неналежним доказом, і що виконання рішення у вказаній сумі у виконавчому провадженні не відбулося. Крім того, відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2012 року в справі № 4-с-10/11 судом встановлено той факт, що станом на 17 листопада 2011 року жодної оплати боржниця ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2-117/09 не здійснила.
05 вересня 2024 року КС «Альянс Україна» від Чечельницького ВДВС стало відомо, що боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем після його смерті є донька ОСОБА_1 . Тому 05 вересня 2024 року КС «Альянс Україна» направила ОСОБА_1 вимогу, зазначивши, що відповідно до рішення суду від 25 червня 2009 року в справі № 2-117/09 боржник ОСОБА_4 має обов`язок перед КС «Альянс Україна» на загальну суму 429 748,69 грн, з урахуванням часткових сплат боргу. Крім цього, кредитна спілка звернулася з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. 26 грудня 2024 року Чечельницький районний суд Вінницької області в справі № 2-117/09 постановив ухвалу, якою замінив боржника у виконавчому провадженні з виконання рішення суду від 25 червня 2009 року в справі № 2-117/09, а саме боржника ОСОБА_4 на його правонаступника (спадкоємця) - ОСОБА_1 . Також 21 січня 2025 року начальник Чечельницького ВДВС у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 виніс постанову про заміну боржника у виконавчому провадженні.
Таким чином, оскільки рішення суду в справі № 2-117/09 боржниками не виконане у повному обсязі, підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його фактичним виконанням немає. 
На підставі викладеного КС «Альянс Україна» просила:
визнати дії начальника Чечельницького ВДВС Бунича В. П. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 березня 2025 року № НОМЕР_2 неправомірними;
скасувати постанову начальника Чечельницького ВДВС Бунича В. П. від 05 березня 2025 року № НОМЕР_2 «Про закінчення виконавчого провадження».
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Чечельницького суду Вінницької області від 08 липня 2025 року скаргу КС «Альянс Україна» задоволено.
Визнано неправомірними дії начальника Чечельницького ВДВС Бунича В. П. щодо винесення 05 березня 2025 року постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Постанову начальника Чечельницького ВДВС Бунича В. П. від 05 березня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 скасовано.
Суд першої інстанції виходив з того, що фактичне виконання в повному обсязі рішення суду за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 в сумі 99 999,99 грн не відбулося, а тому виконавче провадження закінченню не підлягає.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року - без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ухвали Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Лемець Н. І. про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Альянс Україна» боргу в розмірі 470 201,67 грн скасовано. При цьому підставою скасування стало те, що, приймаючи квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн як належний доказ державний виконавець не переконалась в дійсності сплати вказаних коштів боржником, не була присутня при реальній передачі коштів, та не вжила дій для встановлення фактичного поступлення вказаних коштів стягувачу. Таким чином, суд дійшов до висновку, що фактичного виконання в повному обсязі рішення за виконавчим провадженням серії № НОМЕР_2 в сумі 99 999,99 грн не відбулося.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про неправомірність постанови від 05 березня 2025 року про закінчення виконання провадження, адже фактичного виконання в повному обсязі рішення суду за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 в сумі 99 999,99 грн не відбулося, а тому виконавче провадження закінченню не підлягає.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги обставини, які встановлені в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження № 4-с/229/37/12), якою постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Пацара О. Ф. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» боргу в розмірі 470 201,67 грн скасовано.
Доводи боржника про те, що суд першої інстанції вибірково застосував преюдиційність судових рішень, визнавши доведеними і такими, що не підлягають доказуванню, обставини встановлені в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц, не можуть бути взяті до уваги, адже в іншій частині висновок суду про наявність заборгованості не оскаржувся і апеляційним судом не перевірявся.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У вересні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана її представником ОСОБА_2 . Просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги КС «Альянс Україна» відмовити; судові витрати покласти на КС «Альянс Україна».
Касаційна скарга мотивована тим, що:
предметом оскарження у цій справі є постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-117/09, виданого 14 серпня 2009 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ФГ «Поділля-Інвест» на користь КС «Альянс Україна» заборгованості в загальному розмірі 471 931,67 грн. Підставою для закінчення виконавчого провадження в оскарженій постанові вказано фактичне виконання в повному обсязі рішення суду в справі № 2-117/09. Проте стягувач повністю заперечує факт сплати заборгованості за вказаним рішенням суду. Так, до скарги стягувач долучив копію ухвали суду від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц, якою скасовано постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Лемець Н. І. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Альянс Україна» боргу в розмірі 470 210,67 грн. Разом з тим, вказаною ухвалою констатовано факт сплати заборгованості в розмірі 370 201,67 грн. Оскільки ухвала суду першої інстанції від 30 липня 2012 року набрала законної сили, сторонами не оскаржувалась, факт сплати 370 201,67 грн як заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 є доведеним та доказуванню не підлягає. Водночас суди зазначили, що з ухвали суду від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц вбачається, що приймаючи квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн як належний доказ, державний виконавець не переконалась в дійсності сплати вказаних коштів боржником, не була присутня при реальній передачі коштів, та не прийняла інших мір для встановлення фактичного поступлення вказаних коштів стягувачу. За таких обставин суди дійшли висновку, що фактичного виконання в повному обсязі рішення у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 в сумі 99 999,99 грн не відбулося, а виконавче провадження закінченню не підлягає;
18 жовтня 2010 року ОСОБА_3 було сплачено КС «Альянс Україна» заборгованість за кредитом від 02 жовтня 2006 року № 1540-06кЧ шляхом внесення до каси стягувача 470 201,67 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 18 жовтня 2010 року № 1 та № 2;
обставини щодо сплати ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 470 201,67 грн також були встановлені в ухвалі суду від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження № 4-с/229/37/12). У мотивувальній частині зазначеної ухвали вказано, що виконавчий документ не був виконаний в повному обсягу, адже загальний розмір заборгованості за виконавчим листом № 2-117/09 становить 471 931,67 грн, а згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера № 1 та № 28 боржник сплатив кошти на загальну суму 370 201,67 грн. Проте у ОСОБА_5 була відсутня квитанція до прибуткового касового ордера № 28, а натомість наявна квитанція до прибуткового касового ордера № 2 щодо сплати стягувачу заборгованості за кредитом в розмірі 370 201,68 грн. Крім цього, як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордера від 18 жовтня 2010 року № 1 та № 2 щодо внесення ОСОБА_3 до каси стягувача коштів на суму 99 999,99 грн та 370 201,68 грн відповідно, загальна сума сплаченої боржником заборгованості за кредитом становить 470 201,67 грн. Отже, в мотивувальній частині ухвали суду були допущені описки, а саме: в реквізитах квитанції до прибуткового касового ордера, зокрема неправильно зазначено її номер - 28, замість правильного - 2; у сумі сплачених ОСОБА_3 коштів на погашення заборгованості за кредитом, зокрема 370 201,67 грн, замість правильної 470 201,67 грн. У зв`язку з викладеним ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, яке стосувалося саме її як боржника, звернулася з заявою про виправлення описок в абзаці 6 описової та мотивувальної частини. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження № 2-во/151/1/25) вказану заяву було задоволено та виправлено описку, шостий абзац описової та мотивувальної частини ухвали викладено в наступній редакції: «Відповідно до виконавчого листа № 2-117/09 від 25.06.2009 року загальний борг перед КС «Альянс Україна» складає 471 931,67 грн (з яких заборгованість по кредиту 470 201,67 грн, судовий збір в сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн). Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера № 1 і 2 ОСОБА_3 сплатила кошти на загальну суму 470 201,67 грн». Ця ухвала суду першої інстанції є невід`ємною частиною ухвали суду від суду від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження № 4-с/229/37/12) та набрала законної сили. Отже, обставини встановлені в ухвалі суду від 31 липня 2012 року щодо сплати ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 470 201,67 грн мають преюдиційний характер, є доведеними та не підлягають доказуванню під час розгляду скарги стягувача на постанову державного виконавця від 05 березня 2025 року про закінчення виконавчого провадження;
суди вибірково застосували преюдиційність судових рішень, адже вважали доведеними і такими, що не підлягають доказуванню, лише встановлені в ухвалі суду першої інстанції від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц обставини, а тому і дійшли помилково висновку, що фактичного виконання в повному обсязі рішення суду за виконавчим документом на суму 99 999,99 грн не відбулося;
солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості. При цьому, відповідно до частини четвертої статті 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, фактичне виконання ОСОБА_3 обов`язку в межах загальної суми кредитної заборгованості за кредитом від 02 жовтня 2006 року № 1940-06кЧ унеможливлює стягнення цієї ж суми як з ОСОБА_4 , так і з його правонаступника - ОСОБА_1 . Більш того, 19 лютого 2025 року боржником, як правонаступником ОСОБА_4 , було сплачено судовий збір у розмірі 1 700,00 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями;
оскільки станом на 05 березня 2025 року рішення суду від 25 червня 2009 року в справі № 2-117/09 було виконане в повному обсязі ОСОБА_3 як одним з солідарних боржників в межах загальної суми кредитної заборгованості за кредитом від 02 жовтня 2006 № 1940-06кЧ, а ОСОБА_1 як правонаступником ОСОБА_4 виконано рішення суду щодо сплати судового збору в розмірі 1 700,00 грн, а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн, то державний виконавець, прийнявши 05 березня 2025 року постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, діяв законно та обґрунтовано. За таких обставин підстав для задоволення скарги не було.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У жовтні 2025 року від КС «Альянс Україна» до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому скаржник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що:
касаційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою. Оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, а також з правильним застосуванням норм матеріального права;
боржники за виконавчим листом № 2-117/09 кошти сплатили лише частково. При цьому, кошти за підробленими квитанціями від 18 жовтня 2010 року № 1 та № 2 кредитна спілка не отримувала, жодних інших коштів до КС «Альянс Україна» не надходило, залишок боргу станом на цей час становить 429 748,46 грн;
квитанція від 18 жовтня 2010 року № 2, яку боржники неодноразово надавали судам під час розгляду скарг КС «Альянс Україна» на постанови державних виконавців відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_4 , є неналежною. Кредитний договір від 02 жовтня 2006 року № 1540-06кЧ, за яким стягнено борг на підставі рішення суду в справі № 2-117/09, укладався між КС «Альянс Україна» і ОСОБА_3 . Водночас у вказаній квитанції, яка виписана невідомою особою, адже КС «Альянс Україна» її не видавала і кошти за нею не отримувала, зазначено: прийнято від ОСОБА_3 по ФГ «Поділля Інвест», хоча саме ОСОБА_3 за кредитним договором є позичальником. Крім того, у цій квитанції прописом зазначена неіснуюча сума «Триста сімдесят тисяч двісті одна тисяча», тобто, взагалі не зрозуміло, яка сума зазначена в квитанції;
квитанції № 1 та № 2 складені різними почерками, хоча датою їх видачі є 18 жовтня 2010 року. Також на цих квитанціях містяться різні печатки;
квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 гри суд при розгляді справи № 151/1167/14-ц фактично визнав неналежним доказом, і що виконання рішення на суму 99 999,99 грн у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не відбулося. Ця ухвала набрала законної сили. Крім того, в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2012 року в справі 
№ 4-с-10/11 встановлено той факт, що станом на 17 листопада 2011 року жодної оплати боржниця ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2-117/09 не здійснила. Вказані обставини досліджувались судами попередніх інстанцій, а за результатом оцінки усіх доказів та доводів сторін ухвалено законні судові рішення.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 2-117/09 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У жовтні 2025 року матеріали справи № 61-11823св25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 19 вересня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 14 серпня 2009 року на підставі рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 червня 2009 року видано виконавчий лист в справі № 2-117/09, яким розірвано договір кредиту між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_3 від 02 жовтня 2006 року № 1540/06кЧ та стягнено із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ФГ «Поділля-Інвест» заборгованість за кредитом в сумі 470 201,67 грн, в тому числі пеня 250 610,99 грн, проценти за користування кредитом в сумі 77 140,95 грн, сума неповернутого тіла кредиту 94 966,00 грн та штраф за порушення строків сплати кредиту та процентів та дострокове розірвання договору 47 483,00 грн, а також судовий збір 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн.
Відповідно до постанови старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Лемець Н. І. від 27 жовтня 2010 року № 221739998 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №2-117, виданого 14 серпня 2010 року.
20 квітня 2015 року ОСОБА_4 подав до відділу ДВС заяву, у якій зазначив, що у зв`язку зі скасуванням ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з підстав того, що судом не була прийнята як належний доказ квитанція від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн, а факт сплати 370 201,67 грн як заборгованості за цим виконавчим провадженням є доведеним та підтвердженим ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 30 липня 2012 року, просив прийняти квитанції на суму 161 119,34 грн в кількості 13 штук та закінчити на підставі цих квитанцій виконавче провадження. Вказані заява та квитанції знаходяться у матеріалах виконавчого провадження та досліджені судом. Проте, як встановлено судом, квитанції датовані 2007 та 2008 роком, що передує року ухвалення рішення у справі про стягнення заборгованості, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито спірне виконавче провадження.
Відповідно до ухвали Чечельницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року в справі № 2-117/09 замінено боржника у виконавчому провадженні із виконання рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 червня 2009 року, а саме боржника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника - ОСОБА_1 .
Постановою начальника Чечельницького ВДВС від 21 січня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 замінено боржника в цьому виконавчому провадженні.
Згідно з платіжними інструкціями від 19 лютого 2025 року № КР4М-67А9-ТХ7К-06ТВ та № 3М8Е-7ЕА5-Т01М-ХТ8В боржником ОСОБА_1 як правонаступником ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у розмірі 1 700,00 грн, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн.
05 березня 2025 року начальником Чечельницького ВДВС Буничем В. П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа № 2-117/09, виданого судом 14 серпня 2009 року для примусового виконання рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 червня 2009 року в справі № 2-117/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ФГ «Поділля-Інвест» на користь КС «Альянс Україна» заборгованості в розмірі 471 931,67 грн, з яких: 470 201,67 грн заборгованість за кредитом від 02 жовтня 2006 року № 1540-06кЧ, 1 700,00 грн судовий збір та 30,00 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. При цьому підставою для закінчення виконавчого провадження стало фактичне виконання в повному обсязі рішення суду від 25 червня 2009 року в справі № 2-117/09.
Позиція Верховного Суду
Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У частині першій статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (стаття 447 Розділ VII ЦПК України).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (статті 447-1 Розділ VII ЦПК України).
Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частини перша, друга статті 451 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби/приватного виконавця коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року в справі № 2218/25821/2012 (провадження № 61-1864св23) зазначено, що «за змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню».
Про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалюється мотивована постанова, яка має містити інформацію про обставини, що доводять фактичне виконання судового рішення та засоби їх встановлення. Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано суто відповідно до резолютивної частини рішення суду. Джерелом відомостей про фактичне і повне виконання рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання (див. постанови Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 810/3430/16 (провадження № К/9901/20310/18) та від 16 січня 2025 року в справі № 580/1226/24 (провадження № К/990/19472/24)).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).
У справі, що переглядається:
спірні правовідносини виникли з приводу закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
у скарзі КС «Альянс Україна» зазначала про протиправність оспорюваної постанови начальника Чечельницького ВДВС Бунича В. П. від 05 березня 2025 року, адже рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 червня 2009 року у справі № 2-117/09, на підставі якого судом 14 серпня 2009 року видано виконавчий лист № 2-117/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ФГ «Поділля-Інвест» на користь кредитної спілки заборгованості в розмірі 470 201,67 грн, 1 700,00 грн судового збору та 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, не виконане боржниками у повному обсязі;
суди встановили, що:
- згідно з ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження 
№ 4-с/229/37/12) постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Пацара О. Ф. про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2011 року № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» боргу в розмірі 470 201,67 грн скасовано. У цій ухвалі зазначено, що згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера № 1 і № 28 ОСОБА_3 сплатила кошти на загальну суму 370 201,67 грн;
- відповідно до ухвали Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Лемець Н. І. про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Альянс Україна» боргу в розмірі 470 201,67 грн скасовано. При цьому суд зауважив, що, приймаючи квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн як належний доказ, державний виконавець не переконалась в дійсності сплати вказаних коштів боржником, не була присутня при реальній передачі коштів, та не вжила інших заходів для встановлення фактичного поступлення вказаних коштів стягувачу. Таким чином, фактичного виконання в повному обсязі рішення у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 на сумі 99 999,99 грн не відбулося;
таким чином, суди вважали неправомірною постанову начальника Чечельницького ВДВС Бунича В. П. від 05 березня 2025 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення суду за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 в сумі 99 999,99 грн не відбулося, на підтвердження чого надано ту ж квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн, яка зокрема в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц визнана неналежним доказом погашення заборгованості. При цьому суди фактично посилались на обставини, як на преюдиційні, викладені у справі № 151/1167/14-ц;
у касаційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що обставини стосовно сплати ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 470 201,67 грн були встановлені в ухвалі суду від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/229/37/12, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 січня 2025 року в справі 
№ 4-с/1840/12 (провадження № 2-во/151/1/25) про виправлення описки. На її переконання, ці обставини є преюдиційними, а суди попередніх інстанцій проігнорувавши їх, взяли до уваги лише преюдиційні обставини, встановлені в справі № 151/1167/14-ц;
аналіз Реєстру судових рішень та матеріалів справи свідчить про те, що:
ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2012 року в справі № 4-с-10/11 за скаргою КС «Альянс Україна» на постанову відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження, суд зазначив, що станом на 17 листопада 2011 року жодної сплати боржниця ОСОБА_3 (як є солідарним боржником ОСОБА_4 ) за виконавчим листом № 2-117/09 не провела (а. с. 20);
- ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року № 4-с/1840/12 (провадження № 4-с/229/37/12) скаргу КС «Альянс Україна» задоволено; постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Пацара О. Ф. про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2011 року № НОМЕР_3 щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» боргу у розмірі 470 201,67 грн скасовано. Суд вказав, що з постанови державного виконавця Пацара О. Ф. про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2011 року вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом від 25 червня 2009 року № 2-117/09, виданого на стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ФГ «Поділля-Інвест» в користь КС «Альянс Україна» суми боргу в розмірі 470 201,67 грн закінчено у зв`язку з тим, що боржником сплачено вказану суму боргу. Відповідно до виконавчого листа № 2-117/09 загальний борг перед КС «Альянс Україна» становить 471 931,67 грн, а згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера № 1 і 28 ОСОБА_3 сплатила кошти на загальну суму 370 201,67 грн. Тому виконавчий документ не виконано в повному обсязі, а виконавче провадження відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» закінченню не підлягає;
- ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц постанову старшого державного виконавця ВДВС Чечельницького районного управління юстиції Лемець Н. І. про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Альянс Україна» боргу в розмірі 470 201,67 грн скасовано. При цьому суд зауважив, що, приймаючи квитанцію від 18 жовтня 2010 року № 1 на суму 99 999,99 грн як належний доказ, державний виконавець не переконалась в дійсності сплати вказаних коштів боржником, не була присутня при реальній передачі коштів, та не вжила інших заходів для встановлення фактичного поступлення вказаних коштів стягувачу. Таким чином, на переконання суду, фактичного виконання в повному обсязі рішення у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 на сумі 99 999,99 грн не відбулося;
- ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2025 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження № 2-во/151/1/25) заяву ОСОБА_3 про виправлення описки задоволено; шостий абзац описової та мотивувальної частини викладено в наступній редакції: «Відповідно до виконавчого листа № 2-117/09 від 25.06.2009 року загальний борг перед КС "Альянс Україна" складає 471 931,67 грн. (з яких заборгованість по кредиту 470 201,67 грн., судовий збір в сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 1 і 2 ОСОБА_3 сплатила кошти на загальну суму 470 201,67 грн»; вказано, що дана ухвала суду є невід`ємною частиною ухвали Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року № 4-с/229/37/12. Крім іншого, суд зробив висновок, що у мотивувальній частині ухвали Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року № 4-с/229/37/12 були допущені описки, а саме: в реквізитах квитанції до прибуткового касового ордера, зокрема неправильно зазначено її номер - 28, замість правильного - 2; у сумі сплачених ОСОБА_3 коштів на погашення заборгованості за кредитом, зокрема 370 201,67 грн, замість правильної 470 201,67 грн;
касаційний суд наголошує, що державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Водночас, закінчуючи виконавче провадження із зазначеної підстави, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду;
при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди не надали належної оцінки обставинам, викладеним в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/229/37/12 та в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц, а також в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2012 року в справі № 4-с-10/11, на які посилалась КС «Альянс Україна», та обставинам, викладеним в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/229/37/12, із урахуванням ухвали цього ж суду від 14 січня 2025 року в справі № 4-с/1840/12 (провадження № 2-во/151/1/25) про виправлення описки, на які посилалась боржник;
також суди не врахували, що правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень;
отже, пославшись лише на обставини, які викладені в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2012 року в справі № 4-с/229/37/12 та в ухвалі Чечельницького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року в справі № 151/1167/14-ц, як на преюдиційні, суди фактично не встановили обставин у цій справі, зокрема не з`ясували під час судового розгляду цієї справи факт наявності боргу і його розмір, не перевірили належними доказами виконання (часткове/повне) боржниками рішення суду про стягнення боргу.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
За таких обставин суди попередніх інстанцій зробили передчасний висновок про наявність підстав для задоволення скарги КС «Альянс Україна». Тому оскаржені судові рішення судів належить скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року скасувати.
Справу за скаргою Кредитної спілки «Альянс Україна» на дії та постанову начальника Чечельницького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бунича Вадима Петровича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Чечельницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко