ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/5355/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ»
на рішення Господарського суду Одеської області
від 05 травня 2026 року (повний текст складено 11.05.2026)
у справі № 916/5355/25
за позовом Одеської міської ради
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ»
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради
про стягнення безпідставно збережених коштів,-

суддя суду першої інстанції: Невінгловська Ю.М.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, -
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 Одеська міська рада (позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в розмірі 284701,77 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених вимог Одеська міська рада посилається на те, що відповідач без достатньої правової підстави користується земельною ділянкою з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001, загальною площею 0,0575 га, розташованою за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, цільове призначення якої – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
На думку позивача, внаслідок користування зазначеною земельною ділянкою без належних правових підстав відповідач за рахунок її власника – Одеської міської ради – безпідставно зберіг грошові кошти, які мав сплатити як плату за користування земельною ділянкою. За розрахунком позивача, розмір таких коштів за період з 01.07.2021 по 30.06.2024 становить 284 701,77 грн, у зв`язку з чим останній просить суд стягнути вказану суму з відповідача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.05.2026 у справі №916/5355/25 (суддя Невінгловська Ю.М.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» на користь Одеської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 284 701,77 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» на користь Одеської міської ради витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 416, 42 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1211, 20 грн.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів здійснено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, із застосуванням ставок орендної плати та з урахуванням відповідних коефіцієнтів індексації.
Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували правильність здійсненого позивачем розрахунку, свідчили про інший розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, помилковість застосованих показників або підтверджували внесення плати за користування земельною ділянкою за спірний період, суду не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума безпідставно збережених коштів у розмірі 284 701,77 грн є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь Одеської міської ради на підставі статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2026 у справі №916/5355/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 284 701,77 грн. відмовити повністю. Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій покласти на Одеську міську раду. 
В огрунтуавння доводів апеляційної скарги, представсник Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» посилається на наступні обставини.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції встановив одну фактичну обставину (площу 0,0045 га), а застосував для розрахунку стягнення зовсім іншу величину (0,0575 га) не усунувши цієї суперчності та не надавши їй жодної правової оцінуи.
Судом першої інстанції були порушені норми процесуального права. Так, в судовому засіданні 27.04.2016 суд залишив поданий відповідачем відзив без розгляду, проте залучив його до матеріалів справи.
Також апелянт зазначає про неправильне застосування судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України оскільки цей висновок суду суперечить обставинам справи та ігнорує засаду добросовісності, оскільки позивач власним адміністративним актом не просто кваліфікував відносини сторін як орендні, але й створив повну нормативну модель правовідносин : визначив строк, розмір орендної плати, форму договору та механізм реагування на його неукладання.
Місцевим господарським судом було недоведено факт користування відповідачем усією плолщею земельної ділянки 0,0575 га. Жодного акта обстеження, фотофіксації або іншого первинного документа, який би підтверджував фактичу межу та обсяг використання відповідачем земельної ділянки протягом спірного періоду (01.07.2021-30.06.2024) Позивачем до матеріалів справи додано не було.
Крім того апелянт зазначає про безпідставне відхилення судом заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності з огляду на наступне.
Так, станом на липень 2021 року п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Українип ще не існував – він був введений Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». До 15.03.2022 діяв п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, введений у зв`язку з COVID-19, який передбачав не зупинення , а продовження строків позовної давності.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 25.05.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 вирішено питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/5355/25 до суду апеляційної інстанції.
01.06.2026 матеріали справи №916/5355/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
03.06.2026 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» на на рішення Господарського суду Одеської області від 05 травня 2026 року у справі №916/5355/25, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам цієї справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання х процесуальних питань.
Також вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційної скарги ТОВ "КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2026 на розумний строк.
12.06.2026 від представника відповідача через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати в Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради належим чином засвідчені копії актів обстеження земедбної ділянки кадастровим номером 5110136900:27:009:0001, загальною площею 0,0575 га, розташованою за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, складених за період з 01.07.2021-30.06.2024 на підставі яких встановлювався факт та обсяг користування нею; встанвити позивачу та третій особі строк для подання витребуваних доказів та роз`яснити наслідки невиконаня твимог ухвали суду.
В обгрунтування вказаного клопотання заявник посилається на положенння статті 81 та ч.1 ст.269 Господарсько-процесуального кодексу України. Також зазначено, що спірним періодом у справі є 01.07.2021-30.06.2024 та єдиним долученим позивачем документом щодо стану та користування земельною ділянкою є лист Департаменту земельних ресурсів від 19.07.2024 № 01-13/1189, складений поза спірнй період.
Колегія суддів розглянула клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про витребування від Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради належним чином засвідчених копій актів обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001, складених за період з 01.07.2021 по 30.06.2024, та дійшла висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи вправі звернутися до суду з клопотанням про витребування доказів лише у разі неможливості їх самостійного подання, при цьому у такому клопотанні повинні бути наведені обставини, які підтверджують неможливість отримання відповідних доказів самостійно, а також зазначено, які саме обставини можуть бути підтверджені або спростовані такими доказами.
Разом із тим відповідачем не наведено належного обґрунтування неможливості самостійно отримати запитувані документи або вжиття ним заходів для їх отримання до звернення із відповідним клопотанням, що саме по собі не відповідає вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції приймає нові докази лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак відповідач не навів жодних об`єктивних причин, які б унеможливлювали заявлення відповідного клопотання або подання зазначених доказів під час розгляду справи судом першої інстанції.
При цьому колегія суддів зазначає, що предметом доказування у цій справі є наявність фактичного користування відповідачем сформованою земельною ділянкою комунальної власності без належного оформлення права користування нею та визначення розміру безпідставно збережених коштів.
Натомість акти обстеження земельної ділянки не є єдиними або обов`язковими доказами факту її використання. Факт користування земельною ділянкою підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, зокрема відомостями Державного земельного кадастру, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням Одеської міської ради №945-VIII від 09.02.2022, яким затверджено проєкт землеустрою та вирішено передати відповідачу в оренду земельну ділянку площею 0,0575 га, а також документами щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Більше того, саме відповідач звертався до Одеської міської ради із проєктом землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, чим фактично визнав необхідність її використання для обслуговування належного йому об`єкта нерухомості.
За таких обставин витребування запитуваних документів не має істотного значення для правильного вирішення спору, оскільки їх відсутність не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин фактичного користування земельною ділянкою та не впливає на правильність визначення розміру безпідставно збережених коштів.
З огляду на викладене, враховуючи недотримання відповідачем вимог статей 81 та 269 Господарського процесуального кодексу України, а також відсутність необхідності у витребуванні зазначених доказів для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про витребування доказів.
12.06.2026 від представника відповідача через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про призначення експерттизи, відповідно до якого присив призначити у даній справі судову земельно-технічну експертизу. Поставити на вирішення експерта наступні питання:
- яка площа земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001, розташованою за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, є об`єктивно необхідою для експлуатації та обслуговування об`єктів нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» ?
- яка частинга площі земельної ділянки перебуває в межах обмежень у використанні згідно з відомостями Державного земельного кадарсту та яким чином такі обмеження впливають на можливість господарського використання земельної ділянки?
- Чи відповідає площа 0,0575 га виходячи з якої здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів, площі земельної ділянки, об`єктивна необхідний для експлуатації та обслуговування зазначених об`єктів еерухомого майна апелянта?
В обгрунтування заявленого клопотання представник відповідача посилається на те, що розмір безпідставо збережених еоштів за фактичне користування земельною ділянкою залежить від площі, що враховується при нарахуванні та обсягу фактичного використання ділянки. Зв`ясування обставин щодо площі, об`єктивно необхідної для експлуатації та обслуговування об`єктів нерухомого майна апелянта, а також щодо впливу встановлених обмежень у використанні на можливість господарського використання ділянки потребує спеціальних знань, у зв`зку х чим за твердженням відповіжача необхідно призначити експертизу.
Колегія суддів розглянула клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про призначення судової земельно-технічної експертизи та дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд призначає експертизу лише за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а також якщо сторонами не подано належних висновків експертів із цих самих питань або надані висновки викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Призначення судової експертизи є процесуальним засобом встановлення фактичних обставин справи, а не способом збору доказів чи усунення недоліків доказової бази сторони, яка заперечує проти заявлених вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник щодо стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності без належного оформлення права користування нею.
При цьому земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001 є сформованою, її площа 0,0575 га, межі, цільове призначення та нормативна грошова оцінка визначені відомостями Державного земельного кадастру, витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та рішенням Одеської міської ради №945-VIII від 09.02.2022, яким затверджено проєкт землеустрою щодо її відведення та вирішено надати зазначену земельну ділянку відповідачу в оренду.
Отже, обставини щодо площі, меж та правового статусу спірної земельної ділянки підтверджені належними письмовими доказами, достовірність яких сторонами не спростована, а тому не потребують встановлення шляхом проведення судової експертизи.
Колегія суддів також враховує, що питання, запропоновані відповідачем на вирішення експерта, фактично спрямовані на визначення того, яка площа земельної ділянки є «об`єктивно необхідною» для експлуатації належного йому нерухомого майна, а також на перевірку правильності обраної позивачем площі для здійснення розрахунку.
Разом із тим визначення площі земельної ділянки, яка підлягає використанню власником нерухомого майна, вже було здійснено у встановленому законом порядку самим відповідачем під час розроблення та подання проєкту землеустрою, який затверджено рішенням Одеської міської ради №945-VIII від 09.02.2022. Саме відповідач звернувся із проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0575 га, погодившись із її розміром та цільовим використанням.
За таких обставин визначення іншої площі земельної ділянки шляхом проведення експертизи фактично означало б перегляд затвердженої в установленому законом порядку документації із землеустрою, що не є предметом розгляду у даній справі.
Щодо питання про вплив встановлених обмежень у використанні земельної ділянки на можливість її господарського використання, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що наявність таких обмежень унеможливлювала або істотно обмежувала використання ним земельної ділянки чи впливала на визначення розміру безпідставно збережених коштів.
Сам факт існування відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки не змінює її правового режиму, не впливає на нормативну грошову оцінку, яка є підставою для визначення розміру плати за землю, та не звільняє фактичного користувача від обов`язку сплачувати кошти за користування земельною ділянкою.
Крім того, питання щодо відповідності площі земельної ділянки, використаної при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів, фактично стосується оцінки доказів та правильності застосування норм матеріального права, що відповідно до статей 86, 236 та 269 Господарського процесуального кодексу України належить до виключної компетенції суду і не може бути покладене на експерта.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатній обсяг належних, допустимих та достовірних доказів для встановлення всіх обставин, які входять до предмета доказування, а питання, запропоновані заявником, не потребують спеціальних знань або стосуються виключно правової оцінки встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України підстав для призначення судової земельно-технічної експертизи.
З огляду на викладене клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про призначення судової земельно-технічної експертизи задоволенню не підлягає.
16.06.2026 від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ», рішення Господарського суду Одеської області від 26 березня 2026 року у даній справі – залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача посилається на наступні обставини:
- Згідно з відомостей з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.12.2020 № НВ-5917053882020 датою державної реєстрації земельної ділянки є 15.12.2020 з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001, загальною площею 0,0575 га, розташованою за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, у зв`язку з чим станом на 15.10.2020 сформовано та проведено державну реєстраці. Тому у спірний період відповідач користувався земельною ділянкою без належного оформлення , у зв`язку з чим є правомірним застосування положень ст.1212 Цивільного кодексу України.
- Обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» сплатити суму безпідствно збережених коштів виникає в силу самого факту користування спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави і не залежить від того, чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб;
- Відповідно до витягу із технічної жокументації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 16.04.2024 № НБ- 5917053882020, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 2 144 727,15 грн. При цьому коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2020 – 1,0 (застосовується у 2021), у 2021 – 1,1 (застосовується у 2022), у 20202 – 1,15 (застосовується у 2023), у 2023 – 1,051 (застосовується у 2024). Таким чином, сукупній розмір безпідставно-збережених коштів складає 284 701,77 грн.
18.06.2026 від Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні апеляційної Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ», рішення Господарського суду Одеської області від 26 березня 2026 року у даній справі – залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача посилаєтьсян на наступні обставини:
- Судом першої інстанції повно та всеобічно досліджено матеріали справи, правильно встановлені обставини фактичного використання товариством земельної ділянки без належних правових підстав;
- Якщо в мотивувальній частині рішення допущено технічну описку щодо площі, така обставина не впливає на правильність висновків суду та не спростувує належність розрахунку безпідставно збережених коштів;
- Відносно залишення відзиву на позовну заяяву без розгляду, відповідо до положень ст.165 Господарсько-процескального кодексу України, відзив подається у строк – встановлений судом. Так, ухвалою суду від 05.01.2026 судлм встановлений строк для подання процесуальних джокументів , проте товариство направило відзив 27.04.2026.
02.07.2026 від представника відповідача через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив прийняти відповідь на відзив до розгляду та долучити до матеріалів справи, апеляційну скаргу – задовольнити.
У зазначеній відповіді представником позивача зазначено, що подний позивачем відзив не спростовує матеріально-правових доводів скарги щодо рішення Одеської міської ради №945-VIII. Також зазначено, що у відзиві позивач зазначає про площу земельної ділянки – 0,0575 га, проте жодим чином не пояснює наявне в мотивувалній частині оскаржуваного рішення багаторазове зазначення площі 0,0045 га, на яку грунтується висновок суду, проте суперечить фактичним обставинам справи .
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках, відрядженнях та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №458431774 від 26.12.2025 ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» є власником нежитлової будівлі магазину загальною площею 265,9 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1509355651101.
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2917053882020 від 15.12.2020 земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, присвоєно кадастровий номер 5110136900:27:009:0001. Площа земельної ділянки становить 0,0575 га, її цільове призначення – 03.07 «Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», категорія земель – землі житлової та громадської забудови, вид використання – для обслуговування та експлуатації будівлі торгівлі з об`єктом громадського харчування. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 15.12.2020.
Рішенням Одеської міської ради №1267-VI від 20.09.2011 (у редакції рішень №5275-VI від 27.08.2014 та №1742-VII від 08.02.2017) затверджено фіксовані відсотки при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки міста Одеси відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, затвердженої рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010.
Відповідно до Переліку фіксованих відсотків, що є додатком до зазначеного рішення, для земельних ділянок, які використовуються для експлуатації та обслуговування підприємств торгівлі, ставка орендної плати становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Рішенням Одеської міської ради №945-VIII від 09.02.2022 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001 площею 0,0575 га, розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, а також вирішено надати зазначену земельну ділянку ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» в оренду строком на 15 років до реалізації планувальних рішень території. Цим же рішенням встановлено розмір орендної плати на рівні 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затверджено проєкт договору оренди землі між Одеською міською радою та ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ», а також визначено, що договір оренди може бути достроково припинений з підстав, передбачених абзацом другим частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі».
Пунктом 6 зазначеного рішення на ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» покладено обов`язок, зокрема, дотримуватися вимог статті 96 Земельного кодексу України, виконувати умови землекористування, визначені проєктом землеустрою, оформити договір оренди землі у встановленому законом порядку, а також укласти охоронний договір щодо зелених насаджень або надати підтвердження їх відсутності.
Водночас пунктом 7 рішення передбачено, що у разі невиконання вимог пункту 6 Одеська міська рада має право в односторонньому порядку визнати це рішення таким, що втратило чинність, без компенсації витрат на виготовлення землевпорядної документації та вимагати від товариства відшкодування збитків у розмірі орендної плати, нарахованої з дня прийняття відповідного рішення.
Листом №01-13/776 від 09.05.2024 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ», що за період з квітня 2021 року по березень 2024 року товариством без достатньої правової підстави збережено кошти територіальної громади міста Одеси у сумі 278 057,04 грн, які відповідають розміру плати за користування земельною ділянкою.
Посилаючись на положення глави 83 Цивільного кодексу України, Департамент запропонував товариству у місячний строк добровільно перерахувати зазначені кошти до бюджету Одеської міської територіальної громади та попередив, що у разі невиконання цієї вимоги буде вжито заходів щодо їх стягнення у судовому порядку з покладенням на відповідача судових витрат та витрат, пов`язаних із примусовим виконанням судового рішення.
Зазначена вимога була направлена відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення та отримана його представником.
Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1153 від 08.07.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001 становила 1 613 148,92 грн.
Згідно з Витягом №НВ-5100612392024 від 16.04.2024 нормативна грошова оцінка цієї ж земельної ділянки становить 2 144 727,15 грн (а.с. 19 на звороті).
Матеріали справи також містять розрахунок безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 575,0 кв.м з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001, відповідно до якого їх розмір становив:
- за липень – грудень 2021 року – 40 328,75 грн;
- за січень – грудень 2022 року – 88 723,19 грн;
- за січень – грудень 2023 року – 102 031,67 грн;
- за січень – червень 2024 року – 53 618,16 грн.
Загальний розмір безпідставно збережених коштів станом на 31.07.2024 визначено у сумі 284 701,77 грн.
Листом Департаменту фінансів Одеської міської ради №05-13-241/896 від 13.06.2024 повідомлено, що відповідно до звітів Державної казначейської служби України за кодом бюджетної класифікації 24060300 «Інші надходження» у період з 10.05.2024 по 11.06.2024 кошти від ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» до місцевого бюджету не надходили.
Крім того, листом Головного управління ДПС в Одеській області №15395/5/15-32-04-06-05 від 11.07.2024 повідомлено, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» упродовж 2021– 2024 років не подавало податкових декларацій з плати за землю та не здійснювало сплату земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної чи комунальної власності.
Згідно з листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради №01-13/1189 від 19.07.2024 станом на 18.07.2024 на спірній земельній ділянці розташована нежитлова будівля кафе «Фонтан», земельна ділянка не огороджена, а доступ до неї є вільним.
Таким чином, за твердженням позивача, ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ», будучи власником розташованої на спірній земельній ділянці нежитлової будівлі, після прийняття Одеською міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду не оформило у встановленому законом порядку договір оренди землі, не набуло права користування земельною ділянкою, не сплачувало плату за користування нею та не виконало вимогу Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про добровільне відшкодування безпідставно збережених коштів.
За наведених обставин Одеська міська рада дійшла висновку, що відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе грошові кошти, які мав би сплатити за користування земельною ділянкою комунальної власності, у зв`язку з чим, з метою захисту майнових інтересів територіальної громади міста Одеси та стягнення безпідставно збережених коштів відповідно до положень глави 83 Цивільного кодексу України, звернулася до господарського суду з даним позовом.
Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Статтею 11Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на землю набувається і реалізується виключно відповідно до закону.
За приписами статей 2, 3, 80, 116, 122– 124 Земельного кодексу України територіальні громади є суб`єктами права комунальної власності на землю, а від їх імені повноваження власника здійснюють відповідні органи місцевого самоврявання. Надання земельних ділянок комунальної власності у власність чи користування здійснюється виключно на підставі рішення відповідної ради, а право користування земельною ділянкою виникає лише після його належного оформлення у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною другою статті 83 Земельного кодексу України та пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у комунальній власності територіальних громад перебувають усі землі в межах відповідних населених пунктів, за винятком земель державної та приватної власності.
Як встановлено судом, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001 розташована в межах міста Одеси, а відтак є земельною ділянкою комунальної власності, розпорядження якою відповідно до вимог земельного законодавства здійснює Одеська міська рада.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» є власником нежитлової будівлі, розташованої на зазначеній земельній ділянці.
Водночас відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає виключно з моменту державної реєстрації такого права, а його підставою є укладений договір оренди землі. Аналогічні положення містяться у статтях 16, 21 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких укладення договору оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, а орендна плата є обов`язковим платежем за користування земельною ділянкою.
Статтею 206 Земельного кодексу України закріплено принцип платності використання землі, відповідно до якого використання земельних ділянок в Україні є платним, а об`єктом плати є земельна ділянка. Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю справляється у формі земельного податку або орендної плати.
Отже, власник об`єкта нерухомого майна, який фактично користується земельною ділянкою комунальної власності, зобов`язаний оформити право користування такою земельною ділянкою та сплачувати плату за її використання у встановленому законом порядку.
Разом із тим набуття права власності на будівлю саме по собі не породжує виникнення права оренди земельної ділянки, якщо таке право не було належним чином оформлено та зареєстровано. Хоча відповідно до статті 120 Земельного кодексу України до набувача нерухомого майна переходить право користування земельною ділянкою у випадках, визначених законом, реалізація такого права щодо земель комунальної власності потребує його належного оформлення, а право оренди виникає лише після державної реєстрації.
Таким чином, до моменту оформлення права користування земельною ділянкою власник розташованого на ній об`єкта нерухомості є її фактичним користувачем, а відносини, що виникають у зв`язку з користуванням земельною ділянкою без оформлення відповідного речового права та без внесення плати за таке користування, не є договірними.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка без достатньої правової підстави набула або зберегла майно за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути потерпілому таке майно. Для виникнення кондикційного зобов`язання визначальним є сам факт безпідставного збереження майна, тоді як наявність чи відсутність вини набувача правового значення не має.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у разі фактичного користування земельною ділянкою комунальної власності без оформлення права оренди та несплати плати за землю власник нерухомого майна без достатньої правової підстави зберігає у себе грошові кошти, які мав би сплатити власнику земельної ділянки, а тому такі правовідносини є кондикційними та регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до моменту оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою комунальної власності та державної реєстрації такого права фактичне користування земельною ділянкою без внесення плати за неї є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України та стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі, еквівалентному орендній платі.
Враховуючи наведене правове регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка фактично користується земельною ділянкою комунальної власності без належного оформлення права користування та за рахунок її власника зберігає у себе кошти, які повинна була сплатити як плату за землю, зобов`язана повернути такі кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Отже, спірні правовідносини, які виникли у зв`язку з фактичним користуванням відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без укладення договору оренди та без внесення плати за її використання, є кондикційними, а тому до них підлягають застосуванню положення статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ», будучи власником розташованого на спірній земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, фактично користувалося земельною ділянкою з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001 без оформлення права оренди та без внесення плати за її використання, у зв`язку з чим без достатньої правової підстави зберегло у себе кошти, які підлягали сплаті до бюджету територіальної громади міста Одеси. За таких обставин у відповідача виник обов`язок повернути власнику земельної ділянки безпідставно збережені кошти у розмірі, еквівалентному орендній платі.
Перевіряючи правильність визначення заявленої до стягнення суми, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України базою для визначення розміру земельного податку та орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів індексації. Відомості про нормативну грошову оцінку підтверджуються витягом із технічної документації, що відповідає вимогам статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель».
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 зазначила, що саме відомості, наведені у витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, є належною правовою підставою для визначення розміру плати за землю.
Як встановлено судом, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки відповідно до витягу №1153 від 08.07.2021 становила 1 613 148,92 грн, а згідно з витягом №НВ-5100612392024 від 16.04.2024 — 2 144 727,15 грн.
При цьому рішенням Одеської міської ради №1267-VІ від 20.09.2011 для земельних ділянок із цільовим призначенням щодо експлуатації та обслуговування підприємств торгівлі встановлено ставку орендної плати у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів та встановлено, що його виконано із застосуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідної ставки орендної плати та коефіцієнтів індексації згідно з вимогами Податкового кодексу України.
Доводи апелянта щодо необґрунтованості визначеного позивачем розміру безпідставно збережених коштів є безпідставними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували правильність проведеного розрахунку або свідчили про його арифметичні чи методологічні помилки, відповідачем не надано. Так само матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем спірної суми.
Щодо доводів апелянта про те, що ним фактично використовується лише частина земельної ділянки, колегія суддів зазначає таке.
Рішенням Одеської міської ради №945-VІІІ від 09.02.2022 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» земельної ділянки площею 0,0575 га та прийнято рішення про передачу саме цієї земельної ділянки товариству в оренду.
Отже, саме відповідач, звертаючись до Одеської міської ради із проєктом землеустрою, визначив площу земельної ділянки, необхідну для експлуатації та обслуговування належного йому об`єкта нерухомого майна. Затвердження проєкту землеустрою свідчить про погодження відповідачем площі земельної ділянки, а тому доводи про необхідність здійснення розрахунку виходячи з меншої площі є необґрунтованими.
При цьому відповідач не позбавлений права у встановленому законом порядку ініціювати зміну площі земельної ділянки або оформлення права користування земельною ділянкою іншого розміру, однак зазначені обставини не впливають на правильність визначення розміру безпідставно збережених коштів за спірний період.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що обов`язок щодо укладення договору оренди покладався на Одеську міську раду чи її виконавчі органи.
Як убачається з рішення Одеської міської ради №945-VІІІ від 09.02.2022, цим рішенням не лише затверджено проєкт договору оренди земельної ділянки, а й прямо покладено на ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» обов`язок оформити договір оренди землі у порядку, встановленому чинним законодавством.
Отже, саме на відповідача було покладено обов`язок вчинити необхідні дії для оформлення права оренди земельної ділянки, однак доказів належного виконання цього обов`язку матеріали справи не містять. За таких обставин посилання апелянта на бездіяльність органу місцевого самоврядування не спростовують установлених судом обставин та не звільняють його від обов`язку відшкодувати безпідставно збережені кошти.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Зокрема, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції нібито встановив площу земельної ділянки 0,0045 га, тоді як при здійсненні розрахунку застосував площу 0,0575 га.
Як убачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:27:009:0001 сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі саме площею 0,0575 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру та іншими письмовими доказами, наявними у справі. Крім того, саме така площа зазначена у рішенні Одеської міської ради №945-VIII від 09.02.2022, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та вирішено надати її відповідачу в оренду.
Отже, неодноразове зазначення у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції площі 0,0045 га є очевидною технічною опискою, яка не вплинула на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та не позначилася на правильності вирішення спору по суті. При цьому всі розрахунки безпідставно збережених коштів здійснені позивачем саме виходячи із площі земельної ділянки 0,0575 га, що відповідає відомостям Державного земельного кадастру та рішенню Одеської міської ради. Жодних доказів того, що розрахунок виконано виходячи з іншої площі або що нормативна грошова оцінка визначалась щодо іншої земельної ділянки, відповідачем не надано.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про недоведеність фактичного користування всією площею земельної ділянки та необхідність подання позивачем актів її обстеження.
Відповідно до статей 120, 123, 124, 125 Земельного кодексу України та сформованої практики Верховного Суду, власник об`єкта нерухомого майна є фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт розташований, а до моменту належного оформлення права користування земельною ділянкою відносини щодо її використання мають кондикційний характер.
При цьому визначальною є площа сформованої земельної ділянки, яка відведена для обслуговування відповідного об`єкта нерухомості, а не площа забудови чи площа самої будівлі.
Матеріалами справи встановлено, що саме відповідач звернувся до Одеської міської ради із проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0575 га, необхідної для експлуатації та обслуговування належної йому будівлі. За результатами розгляду цього проєкту рішенням Одеської міської ради №945-VIII від 09.02.2022 відповідний проєкт землеустрою було затверджено та прийнято рішення про передачу відповідачу саме цієї земельної ділянки в оренду.
Таким чином, саме відповідач погодився із визначеним розміром земельної ділянки та визнав її необхідною для обслуговування належного йому об`єкта нерухомості, а тому його подальші посилання на використання лише частини земельної ділянки суперечать його власній попередній поведінці та матеріалам справи.
Сам по собі факт відсутності актів обстеження земельної ділянки не спростовує встановлених обставин її використання, оскільки право вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів виникає з факту користування сформованою земельною ділянкою без належного оформлення прав на неї, а не з факту складання органом місцевого самоврядування відповідних актів перевірки чи обстеження.
Безпідставними є також доводи апелянта про неправильне застосування судом статті 1212 Цивільного кодексу України.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач протягом спірного періоду користувався земельною ділянкою комунальної власності без укладеного та зареєстрованого договору оренди, водночас зберігши у себе кошти, які мав би сплатити як орендну плату.
Обставина прийняття Одеською міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду, затвердження проєкту договору та визначення розміру орендної плати сама по собі не породжує виникнення права оренди земельної ділянки. Таке право відповідно до статті 125 Земельного кодексу України виникає виключно з моменту державної реєстрації права оренди.
При цьому рішенням Одеської міської ради №945-VIII саме на ТОВ «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» було покладено обов`язок оформити договір оренди у встановленому законом порядку. Доказів виконання цього обов`язку або виникнення зареєстрованого права оренди матеріали справи не містять.
Отже, до моменту належного оформлення права користування земельною ділянкою між сторонами не виникли договірні орендні правовідносини, а тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України, що повністю відповідає усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.
Не приймаються колегією суддів і доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із залишенням відзиву без розгляду.
Як убачається з матеріалів справи, відзив відповідача був поданий після закінчення процесуального строку, встановленого ухвалою суду першої інстанції, а тому місцевий господарський суд діяв у межах повноважень, визначених Господарським процесуальним кодексом України, залишивши його без розгляду.
Водночас саме по собі долучення такого процесуального документа до матеріалів справи не свідчить про його прийняття судом як належного процесуального документа та не вплинуло на правильність вирішення спору, оскільки суд не поклав викладені у ньому доводи в основу прийнятого рішення.
Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності.
Предметом спору є стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2021 по 30.06.2024, тоді як із позовом Одеська міська рада звернулася у грудні 2025 року.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України було передбачено продовження строків позовної давності на період дії карантину, а після введення воєнного стану Законом України №2120-ІХ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу були доповнені пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану перебіг визначених законом строків позовної давності також зазнав спеціального правового регулювання.
Отже, незалежно від правової природи відповідного законодавчого механізму, на момент звернення позивача до суду строк позовної давності щодо заявлених вимог не сплив, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у застосуванні наслідків його спливу.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки належним чином досліджених судом першої інстанції доказів та незгоди відповідача з наданою їм правовою оцінкою, однак не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права та не містять підстав, передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування законного й обґрунтованого рішення місцевого господарського суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а також не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, ґрунтуються переважно на довільному тлумаченні норм законодавства, незгоді апелянта з наданою судом оцінкою доказів та фактично спрямовані на їх переоцінку, що саме по собі не свідчить про незаконність чи необґрунтованість прийнятого рішення.
З огляду на встановлений факт користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без належного оформлення права користування та без внесення плати за її використання, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі, визначеному на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями ст.86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області 05.05.2026 у справі №916/5355/25 слід залишити без змін, а апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області 05.05.2026 у справі №916/5355/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОБЛЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 14.09.2026 у зв`язку із відпусткою членів судової колегії з 06.07.2026 по 04.08.2026 та відпусткою головуючого судді з 03.08.2026 по 11.09.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.