Справа № 588/1516/26
Провадження № 2/588/810/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року   м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю секретаря судових засідань Гаврилович Я.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Представниця позивача Оболонкова О.В. у серпні 2026 року звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17.10.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 17.10.2025-100000785, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 8000 грн на строк 217 днів (до 21.05.2026) з умовою сплати: відсотків за ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за один день користування, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів та за ставкою «Економ» у розмірі 0.5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісії за надання кредиту в розмірі 9% від суми кредиту, що дорівнює 720 грн; комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 720 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, а також сплати процентів за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.
Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредит.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконував належним чином, частково погашав кредит, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 20960 грн, яка складається з такого: тіло кредиту – 8000 грн; проценти – 4960 грн; відсотки, нараховані за ст. 625 ЦК України – 8000 грн.
Посилаючись на вказані обставини, представниця позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 17.10.2025-100000785 від 17.10.2025 у розмірі 20960 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати пов`язані з надісланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 120,18 грн.
Ухвалою суду від 12.08.2026 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
16.08.2026 відповідач подав відзив на позов, у якому вказав, що заявлені вимоги ним визнаються частково. Вважає, що нараховані позивачем відсотки, пеня та штрафні санкції є суттєво завищеними, неспівмірними з сумою основного боргу, порушують принцип розумності та добросовісності, є безпідставним збагаченням, а також нараховані у період дії воєнного стану в Україні. У період воєнного стану споживачі звільняються від відповідальність за прострочення виконання зобов`язання. Тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині нарахованих відсотків, пені та штрафів, зменшити суму стягнення до фактичного розміру отриманого тіла кредиту.
19.08.2026 представниця позивача Чехун Ю.В. подала відповідь на відзив, у якій вказала, що загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є застосованою та законною. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 3200 грн від 14.11.2025, на суму 3200 грн від 15.12.2025, на суму 3200 грн від 16.01.2026. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представниця позивача у відповіді на відзив зазначила, що просить проводити розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги.
Відповідач подав заяву в якій вказав, що просить справу розглянути без його участі та врахувати поданий ним відзив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судом установлено, що 17.10.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 17.10.2025-100000785, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 8000 грн на строк 217 днів (до 21.05.2026) з умовою сплати: відсотків за ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів та за ставкою «Економ» у розмірі 0.5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісії за надання кредиту в розмірі 9% від суми кредиту, що дорівнює 720 грн; комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 720 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, а також сплати процентів за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. Також сторонами був погоджений графік платежів, відповідальність сторін та інші умови кредитування (а.с. 11-17).
Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. 
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Отже, зі змісту договору, вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору та угод саме такого змісту, про що свідчить підписання ним цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання умов вказаного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 17.10.2025 було перераховано позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 8000 грн (а.с. 21).
Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Всупереч умов кредитного договору відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання, частково погашав кредит, внаслідок чого станом на 29.07.2026 утворилася заборгованість в сумі 20960 грн, яка складається з такого: тіло кредиту – 8000 грн; проценти – 4960 грн; відсотки, нараховані за ст. 625 ЦК України – 8000 грн (а.с. 18-20).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за кредитним договором, оскільки відсоткова ставка, за якою нараховувались відсотки, була погоджена сторонами та її розмір не перевищує ставку, що установлена Законом України «Про споживче кредитування».
Також щодо доводів відповідача про незаконність нарахування пені та штрафу суд зазначає, що позивачем не нараховувалися пеня або штраф.
Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 12960 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
Разом із тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 8000 грн, зважаючи на таке.
Позивачем протягом строку дії кредитного договору одночасно нараховувались відсотки за ставкою передбаченою умовами договору та за ставкою передбаченою ст. 625 ЦК України. 
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 викладено правовий висновок, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Таким чином позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а.с. 29).
Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 61,83%, тому витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1646,16 грн.
Крім того, стороною позивача заявлено до відшкодуваннявитрати пов`язані з направленням документів відповідачу в розмірі 120,18 грн.
Дані витрати відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, і є складовою судових витрат, які включають в себе оплату поштових послуг (відправлення рекомендованих листів), кур`єрської доставки або інші витрати, понесені позивачем. 
Заявлений позивачем розмір витрат підтверджується квитанцією ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» № 2183306 від 04.08.2026 (а.с. 30).
Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково, отже витрати позивача пов`язані з направленням документів мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (61,83%), що становить 74,31 грн
Керуючись вимогами статей 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 17.10.2025-100000785 від 17.10.2025 у розмірі 12960 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1646 (одна тисяча шістсот сорок шість) грн 16 коп. та витрати пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 74 (сімдесят чотири) грн 31 коп.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О. О. Огієнко