ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2026  м.Дніпро справа №904/6782/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
розглянув у порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 (суддя Дупляк С.А.) у справі 
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» у особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг»
про стягнення 144825 грн штрафу,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
Акціонерне товариство «Українська залізниця» у особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до господарського суду з позовною заявою від 01.12.2025 за вих. №б/н до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» про стягнення 144825 грн 00 коп. штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані, що між АТ «Укрзалізниця» та ТОВ «Райс Трейдінг» 28.06.2023 укладено публічний договір приєднання про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом акцепту відповідачем електронної оферти перевізника. Умови договору є обов`язковими для сторін і оприлюднені на офіційному вебсайті перевізника.
У лютому 2025 року відповідачем за накладною №49887508 зі станції Добропілля було відправлено вагон №64240170 з вантажем «вугілля кам`яне» до станції Одеса-Ліски. 
01.02.2025 під час перевезення на станції Нижньодніпровськ-Вузол проведено контрольне зважування вагона на справних та повірених вагах, за результатами якого встановлено невідповідність фактичної маси вантажу даним, які зазначені у накладній, при заявленій масі 67.000 кг фактична маса склала 61.300 кг. За цим фактом складено комерційний акт №450003/4 відповідно до вимог статуту залізниць України та Правил складання актів.
Позивач посилається на норми статуту залізниць України та підзаконних актів, відповідно до яких маса вантажу визначається відправником, а відправник несе відповідальність за неправильність відомостей, які зазначені у накладній. Залізниця має право перевіряти ці відомості, а підставою для відповідальності є належно складений комерційний акт.
У зв`язку з неправильним зазначенням маси вантажу позивач нарахував відповідачу штраф відповідно до статей 118 та 122 статуту залізниць України у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Провізна плата за вагон становила 28965 грн 00 коп., у зв`язку з чим сума штрафу склала 144825 грн 00 коп.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» у особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 144825 грн 00 коп. штрафу, 2422 грн 40 коп. судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини регулюються Главою 64 Цивільного кодексу України, Главою 32 Господарського кодексу України, Статутом та прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами, зокрема Правилами оформлення перевізних документів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644. Суд встановив, що накладна №49887508 є відповідно до статті 6 Статуту основним перевізним документом і обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а правильність внесених до неї відомостей, включаючи масу вантажу, підтверджена електронним цифровим підписом представника відправника Паустовського Артема Анатолійовича.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до статті 24 Статуту вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, які зазначені ним у накладній, тоді як залізниця наділена правом перевіряти правильність цих відомостей і не зобов`язана звіряти їх з фактичними даними під час прийняття вантажу до перевезення. Оскільки факт розбіжності між заявленою у накладній масою вантажу (67000 кг) і фактичною масою, встановленою контрольним зважуванням (61300 кг), підтверджений належно складеними актом загальної форми №21 від 01.02.2025 та комерційним актом №450003/4 від 01.02.2025, суд визнав доведеною наявність підстав для застосування до відповідача штрафу, який передбачений статтями 118, 122 Статуту, і здійснений позивачем розрахунок штрафу - арифметично правильним.
Розглядаючи заяву відповідача про зменшення розміру штрафу на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції зазначив, що зазначена норма не є імперативною, а зменшення штрафу є правом, а не обов`язком суду, здійснення якого залежить від доведеності стороною, яка про це просить, виняткового характеру обставин порушення. Оцінивши доводи відповідача щодо відсутності негативних наслідків для позивача та складного майнового стану відповідача, суд першої інстанції визнав їх такими, що не підтверджені належними доказами, і вказав на те, що неправильне зазначення відомостей про вантаж у перевізних документах створює загрозу безпеці руху поїздів, а тому не може бути виправдане посиланням на несприятливі обставини господарської діяльності відправника. Суд також послався на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 14.09.2016 у справі №6-473цс16, та правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18, і дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення штрафу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
24.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 у справі, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог. У разі відсутності підстав для відмови у позові - змінити рішення у частині стягнення всього розміру штрафу у розмірі 144825 грн 00 коп. та зменшити розмір штрафу на 99%.
В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив наведені у відзиві доводи щодо відсутності у його діях вини, як елемента складу порушення, який передбачений статтею 614 Цивільного кодексу України, і не навів жодної оцінки цим доводам у мотивувальній частині рішення. Скаржник зазначає, що визначення маси вантажу у вагоні №64249170 під час його відправлення здійснювалося за обміром, у зв`язку з відсутністю на місцях загального користування станції Добропілля Донецької області вагових приладів, що підтверджується листом регіональної філії залізниці Донецької області, служби роботи станцій Донецької області від 19.12.2025, а відповідний спосіб визначення маси вантажу був погоджений з позивачем безпосередньо у накладній. На переконання скаржника, позивач, надавши згоду на визначення маси вантажу за обміром, а згодом перевіривши масу іншим способом - шляхом зважування на тензометричних вагонних вагах, сам створив передумови для виникнення розбіжності, у зв`язку з чим порушення не може вважатися вчиненим з вини відповідача.
Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання про зменшення розміру штрафу на підставі статті 616, частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, обмежившись загальними формулюваннями, застосовними до будь-якої аналогічної справи, без оцінки конкретних обставин цієї справи у їх сукупності, зокрема того, що виявлена розбіжність полягала у меншій, а не більшій масі вантажу, перевищення вантажопідйомності вагона не відбулося, провізна плата сплачена позивачу своєчасно і повністю, а негативних наслідків чи збитків позивачу завдано не було. Скаржник посилається на різницю у економічному та майновому становищі сторін, зазначаючи, що позивач є суб`єктом природної монополії на ринку залізничних перевезень, тоді як відповідач є суб`єктом малого підприємництва, заснованим у 2023 році внутрішньо переміщеною особою, чий прибуток за три квартали 2025 року становив 4810 грн.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий 06.03.2026, Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач наголошує, що норми Статуту є спеціальними у сфері залізничних перевезень, не суперечать положенням Цивільного та Господарського кодексів України і підлягають першочерговому застосуванню, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №916/4345/14, та правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17. Позивач зазначає, що відповідно до статей 23, 24 Статуту саме на вантажовідправника покладається обов`язок правильного заповнення накладної та відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти внесених до неї відомостей, а правильність відомостей у спірній накладній засвідчена особистим електронним підписом представника відповідача.
Позивач заперечує проти доводів відповідача щодо способу визначення маси вантажу, вказуючи, що чинне законодавство передбачає кілька нормативно допустимих способів визначення маси вантажу - зважуванням, розрахунковим методом, за обміром та умовно, а пункт 22 Правил видачі вантажів, які зареєстровані у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, встановлює лише загальне, не імперативне правило про застосування, як правило, того самого способу перевірки маси вантажу, що застосовувався під час його відправлення. Позивач також зазначає, що дозвіл на навантаження вагонів за обміром від 23.01.2025 №Д-08/415 покладав відповідальність за достовірність визначення та зазначення маси вантажу саме на відповідача, а колія №15 станції Добропілля, на якій здійснювалося навантаження, є місцем загального користування вантажної станції, яка обладнана відповідно до вимог Тарифного керівництва.
Заперечуючи проти зменшення розміру штрафу, позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, які викладені у постановах від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, від 29.04.2021 у справі №905/1450/20, від 27.03.2020 у справі №917/500/19, згідно з якими штраф, який передбачений статтями 118, 122 Статуту, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та можливості його зменшення Статутом не передбачено. Позивач також зауважує на складному фінансовому становищі, яке спричинене збройною агресією проти України, та на стратегічному значенні залізничного транспорту для обороноздатності держави.
У відповіді на відзив від 17.03.2026, скаржник наполягає на праві суду зменшувати розмір штрафу, який передбачений Статутом, з посиланням на постанови Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №904/1754/22 та від 27.03.2023 у справі №904/934/22, у яких визнано, що відсутність у Статуті прямої норми про можливість зменшення штрафу не позбавляє боржника права звернутися з відповідним клопотанням, а суд зобов`язаний його розглянути з урахуванням конкретних обставин справи. Скаржник також зазначає про відсутність доказів на підтвердження посилання позивача на власний тяжкий фінансовий стан та звертає увагу на істотну майнову нерівність сторін.
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026, витребувано матеріали справи №904/6782/25 з Господарського суду Дніпропетровської області. Розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
28.06.2023 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» (далі - замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом на підставі заяви про прийняття у цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №45-45026956/2023-0001 від 28.06.2023 та повідомлення про укладення цього договору (далі - договір).
Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, які пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (пункт 1.1 договору).
Надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами (пункт 1.4 договору).
Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (пункт 1.5 договору).
Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6 договору).
Договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття у цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору (пункт 1.7 договору).
За змістом договору замовник зобов`язаний надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до правил планування перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів з проставленням ознаки, що містить умови надання послуг за наявності, сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника (пункти 2.1.1 договору, 2.1.4 договору).
Згідно з умовами договору перевізник зобов`язаний розглядати надані замовником місячні та додаткові замовлення на перевезення вантажів, інші замовлення (далі - замовлення на перевезення вантажів). Приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно з інформацією розміщеною у системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатках до договору та збірнику тарифів (пункти 2.3.1 та 2.3.2).
Згідно з пунктом 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.
Сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються виключно власні інформаційні системи перевізника (пункт 8.1 договору).
Договір укладається у електронній формі. У виняткових випадках, обумовлених правовим статусом замовника, допускається укладення договору у паперовій формі (пункт 9.5 договору).
Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення у дію, що визначається перевізником у повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення у дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення у дію (пункт 12.1 договору).
Як вбачається з матеріалів справи, у січні-лютому 2025 року від відповідача по накладній №49887508 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Одеса-Ліски Одеської залізниці позивачем було прийнято до перевезення вагони з вантажем вугілля кам`яне, у тому числі, вагон №64249170.
01.02.2025 при проходженні вагону по станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №21 від 01.02.2025 було проведено контрольне зважування вагону №64249170. У результаті зважування встановлено, що маса вантажу, яка вказана відправником у залізничній накладній №49887508 у графі маса вантажу у кг, не відповідає масі вантажу при проведенні контрольного зважування вантажу. Так, у накладній №49887508, номер вагону №64249170 зазначена маса нетто - 67000 кг, водночас, маса нетто при перевірці становила 61300 кг, різниця складає 5700 кг.
За наслідками контрольного зважування станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці повідомлено на станцію відправлення Добропілля Донецької залізниці, що підтверджується телеграмою №244 від 01.02.2025.
У зв`язку з вищезазначеним у відповідності зі статті 129 Статуту залізниць України та пункту 4 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 №334, було складено комерційний акт №450003/4 від 01.02.2025.
Станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці вагон №64249170 відчеплений для здійснення відповідних заходів. Після проведення необхідних дій, вагон №64249170 було відправлено до станції призначення Одеса-Ліски Одеської залізниці за перевізним документом №46711453.
По прибуттю вагону №64249170 на станцію призначення Одеса-Ліски Одеської залізниці, який прибув з комерційним актом попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/4 від 01.02.2025, вантаж було видано згідно з комерційним актом та актами загальної форми, за участю представника одержувача, про що зроблена відмітка у розділі Є комерційного акту №450003/4 від 01.02.2025, відповідно до пункту 12 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.
Комерційний акт попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/4 від 01.02.2025 було зареєстровано на станції призначення під №450003/4/01 від 01.02.2025, відповідно до пункту 62 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, яка затверджена наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-Ц.
Посилаючись на положення статей 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача штраф за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі п`ятикратної провізної плати за спірний вантаж у загальному розмірі 144 825 грн 00 коп.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються у апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити вантаж до пункту призначення, а відправник сплатити встановлену плату та належним чином оформити перевізні документи.
Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» укладено публічний договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №45-45026956/2023-0001 від 28.06.2023 шляхом подання відповідачем заяви та її акцепту позивачем, який є чинним і відповідає вимогам статті 633 Цивільного кодексу України.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що залізнична накладна відповідно до статті 6 Статуту залізниць України є основним перевізним документом і двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу. Накладна №49887508 оформлена у встановленому законом порядку та підтверджує виконання сторонами договору перевезення. 
Згідно зі статтями 24 та 37 Статуту залізниць України вантажовідправник самостійно визначає масу вантажу та зобов`язаний зазначити її у накладній та несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти таких відомостей, а залізниця має право перевіряти правильність зазначеної маси.
Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.
Згідно з пунктами 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити у накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 №442 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 11.10.2012 за №1716/22028, та інших нормативно-правових актів.
Завантаження вагона №64249170 і визначення маси вантажу у накладній №49887508 здійснено відповідачем шляхом обміру, що підтверджено відомостями накладної та підписом уповноваженого представника відправника у відповідному розділі перевізного документа з накладенням електронного цифрового підпису.
На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці позивач провів контрольне зважування цього вагона на справних, належним чином повірених 150-тонних електронно-тензометричних вагах заводський номер №032, державна повірка яких здійснена 31.01.2025. За результатами зважування встановлено, що фактична маса вантажу є меншою на 5700 кг порівняно з зазначеною у накладній.
Зазначені обставини, відповідно до частини 1 статті 129 Статуту залізниць України, були належним чином зафіксовані комерційним актом №450003/4 від 01.02.2025, який складений уповноваженими працівниками залізниці з дотриманням вимог пункту 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.
Повноваження осіб, які підписали комерційний акт, підтверджені матеріалами справи, а можливість уповноваження інших працівників залізниці у разі відсутності у штаті окремих посад відповідає положенням статей 64, 65 Господарського кодексу України.
Відповідно до статей 118 та 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з вантажовідправника підлягає стягненню штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати незалежно від наявності збитків чи інших наслідків.
Провізна плата за перевезення вантажу відповідно до розділу 31 за залізничною накладною №49887508 у вагоні №64249170 складає 28965 грн 00 коп., відповідно розмір штрафу становить 144825 грн 00 коп.
Заперечення відповідача суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки вони не спростовують встановленого факту невідповідності маси вантажу, яка зазначена у перевізному документі, фактичній масі, що підтверджена контрольним зважуванням та комерційним актом, а також не звільняють вантажовідправника від передбаченої законом відповідальності.
Отже, господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» штрафу у розмірі 144825 грн 00 коп.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» як необґрунтовані та такі, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правовідносини сторін виникли з чинного публічного договору перевезення вантажу, а обов`язок із визначення та зазначення маси вантажу у залізничній накладній покладено на вантажовідправника.
Факт невідповідності маси вантажу, яка зазначена відповідачем у накладній №49887508, фактичній масі вантажу у вагоні №64249170, який встановлений під час контрольного зважування на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці та належним чином зафіксований комерційним актом №450003/4 від 01.02.2025, складеним у відповідності до вимог Статуту залізниць України та Правил складання актів. Доказів, які б свідчили про недійсність зазначеного комерційного акту або про порушення порядку його складання, апелянтом не надано.
Посилання апелянта на відсутність вагових приладів на станції Добропілля, а також на те, що визначення маси вантажу за обміром було погоджено із залізницею, колегія суддів відхиляє, оскільки надання залізницею дозволу на визначення маси вантажу за обміром не звільняє відповідача від відповідальності за достовірність зазначених у накладній відомостей. Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл залізниці від 23.01.2025 №Д-08/415 передбачав покладення відповідальності за достовірність визначення та зазначення маси вантажу у перевізних документах на вантажовідправника, про що зазначено у графі 7 перевізного документу. Відповідач, як професійний учасник господарських відносин, погодившись на визначення маси за обміром, усвідомлював можливі ризики та похибки такого способу, однак саме на нього, як на вантажовідправника, покладається обов`язок зазначення достовірних відомостей у накладній.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив аргументи відповідача про відсутність його вини та про наявність вини кредитора, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідальність за неправильне зазначення маси вантажу у накладній встановлена Статутом залізниць України і настає незалежно від наявності вини відправника. Стаття 614 Цивільного кодексу України, на яку посилається скаржник, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відповідальність за неправильне зазначення маси вантажу у накладній передбачена спеціальним законом - Статутом залізниць України, який не ставить можливість застосування штрафу у залежність від наявності вини відправника. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, від 29.04.2021 у справі №905/1450/20.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання про зменшення штрафу, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його зменшення.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, штраф, передбачений статтями 118, 122 Статуту залізниць України, є законодавчо встановленою санкцією, яка стягується за сам факт порушення, а не у зв`язку з заподіянням збитків. Можливість його зменшення Статутом залізниць України не передбачена.
Зменшення неустойки є винятком із загального правила і застосовується лише за наявності виняткових обставин. Скаржником не доведено належними та допустимими доказами наявності таких виняткових обставин у розумінні частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. Посилання на скрутне матеріальне становище, монопольне становище позивача та воєнний стан самі по собі не є безумовною підставою для зменшення штрафу, оскільки відповідач є суб`єктом господарювання, який діє на власний ризик.
Відповідач заявив клопотання про звільнення його від відповідальності або у разі відсутності підстав для звільнення від відповідальності зменшити розмір неустойки.
Колегією судів враховані висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 27.03.2023 у справі №904/924/22, у якій Верховний Суд вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру неустойки, оскільки Статут залізниць України не передбачає зменшення розміру такого штрафу.
Положення статей 233 Господарського Кодексу України та 551 Цивільного Кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26 постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).
Верховний Суд зазначає, що відсутність у Статуті залізниць України норми про можливість зменшення неустойки за клопотанням боржника не може обмежувати право останнього на звернення до суду з клопотанням на підставі частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та частини першої статті 233 Господарського Кодексу України. Суд має розглянути таке клопотання з урахуванням наведених заявником доводів та конкретних обставин справи.
Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Норма частини третьої статті 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (І) якщо він значно перевищує розмір збитків, (ІІ) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення цієї норми свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц).
Аналіз приписів статті 551 Цивільного Кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити цей випадок, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення.
Згідно зі статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Суд звертає увагу відповідача, що штраф, який передбачений статтями 118 та 122 Статуту, підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від наявності вини. 
Враховуючи викладене, лише відсутність вини відповідача не є достатньою підставою для звільнення його від відповідальності.
Статтею 551 Цивільного кодексу України передбачено, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, Цивільним кодексом України, який є законом України, не встановлена неможливість зменшення неустойки, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України.
Також, в чинному законодавстві України не міститься переліку обставин, які мають істотне значення, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.
Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.
Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від Цивільного Кодексу України, який має вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.
Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.
Відповідно до статті 37 Статуту Залізниць України - під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Як вбачається з матеріалів справи, станція Добропілля Донецької залізниці не обладнана пристроями для зважування вагонів та сторона позивача підтвердила можливість відповідача здійснити визначення маси вантажу шляхом обміру.
Позивач не заперечує, що станція Добропілля Донецької залізниці не обладнана пристроями для зважування вагонів.
Згідно з листом регіональної філії залізниці Донецької області, служби роботи станцій Донецької області від 19.12.2025 на станції Добропілля ваг/вагових приладів для зважування не було, у результаті чого відповідач звернувся до позивача з проханням надати дозвіл при навантаженні вагонів по станції Добропілля виконувати визначення маси вантажу (вугілля) за обміром відповідно до статті 37 Статуту, на що отримана згода і по що вказано в накладній. Отже, у зв`язку з відсутністю на станції ваг відповідачем був обрати інший можливий спосіб визначення маси вантажу – шляхом обміру, який не є таким точним як безпосередньо зважування на вагових приладах. 
З огляду на узгодження відповідачем способу визначення ваги шляхом отримання дозволу визначати масу вантажу шляхом обміру, суд дійшов висновку, що відповідач діяв добросовісно.
Пунктом 22 Правил видачі вантажів (які затверджені Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. 
Водночас, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці була проведена перевірка маси вантажу у спірному вагоні шляхом зважування його на 150тн тензометричних вагонних вагах , що підтверджено актом загальної форми ГУ-23 №21 від 01.02.2025, згідно з яким і встановлено невідповідність фактичної ваги тій, що зазначена відповідачем у перевізних документах. 
Колегією суддів враховано той факт, що при зважуванні виявлена недостача, що не призвело до перевищення вантажопідйомності вагону, а отже вчинене відповідачем правопорушення не створювало небезпеку під час перевезення.
Відповідач є слабшою стороною, яка зацікавлена в укладенні договору перевезення вантажу з позивачем, який на ринку займає монопольне становище на ринку залізничних перевезень України.
Відповідач не є товариством великого чи середнього бізнесу, товариство зареєстровано у 2023 році Паустовською Вікторією, яка є внутрішньо переміщеною особою з м.Мирноград Покровського району Донецької області, яке з 24.02.2022 віднесене до територій можливих бойових дій, а з 21.08.2024 належить до територій активних бойових дій, яке постійно відчуває конкуренцію і вимушене самостійно шукати клієнтів своїх послуг, та яке за 3 квартали 2025 року має прибуток у розмірі 4810 грн, що підтверджується копія декларацією платника єдиного податку третьої групи. До того ж, за накладною №49887508 відповідач замовив послугу перевезення вантажу лише за 3 вагонами, провізна плата за які становила у сукупності 86895,00 грн.(які вчасно сплачені відповідачем), а штраф за один вагон складає розмір за перевезення 5 (п`яти) таких вагонів.
У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 – зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Суд також враховується, що сторони здійснюють підприємницьку в умовах воєнного стану, поряд з цим, вчинене відповідачем правопорушення не завдало збитків залізниці та не вплинуло на майновий стан позивача, у той час як стягнення штрафу в заявленому розмірі вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та за встановлених обставин не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання.
На підставі викладеного, керуючись принципами справедливості та розумності, з огляду на добросовісність дій відповідача, суд дійшов висновку про зменшення штрафу на 90%, тобто до 14482 грн 50 коп. 
За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно із статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час ухвалення оскаржуваного рішення колегією суддів встановлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи у частині відмови у зменшенні розміру штрафу, що є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції. У зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 скасуванню у частині стягнення штрафу у розмірі 144825 грн 00 коп. з ухваленням нового рішення про стягнення штрафу у розмірі 14482 грн 50 коп.
Судові витрати.
У випадку скасування або зміни судового рішення апеляційним судом здійснюється новий розподіл судових, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. За результатами апеляційного перегляду позовні вимоги позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково, але це зменшення пов`язане із застосуванням дискреційних повноважень суду у частині зменшення розміру штрафу, відповідно судовий збір за подання позовної заяви покладається на відповідача у повному розмірі у сумі 2422 грн 40 коп.
Водночас, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому, у зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3270 грн 24 коп.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Бородинська, будинок 16, квартира 5-А; ідентифікаційний код 45026956) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) 14482 грн 50 коп. штрафу, 2422 грн 40 коп. судового збору за подання позовної заяви.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райс Трейдінг» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Бородинська, будинок 16, квартира 5-А; ідентифікаційний код 45026956) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3270 грн 24 коп.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази по справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина 

А.О. Кошля