Справа № 485/1535/26
Провадження №2-а/485/9/26

РІШЕННЯ
іменем України

14 вересня 2026 року  м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючий - суддя Соловйов О.В.,
секретар судового засідання Камінський Б.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, поліцейського-водія Відділення поліції № 2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській Іванця Євгенія Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
встановив:
У серпні 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Трофименка А.О., звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, поліцейського-водія Відділення поліції № 2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській Іванця Є.І. про скасування постанови від 16 липня 2026 року серії ББА № 196248 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Також, просить поновити йому строк для звернення до суду для подання позовної заяви про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи тим, що оспорювану постанову отримав поштовим відправленням 27 липня 2026 року та до суду звернувся 06 серпня 2026 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності без всебічного, повного та об"єктивного з"ясування всіх обставин справи. Так, позивач не заперечує, що був зупинений працівником поліції ніби-то за керування транспортним засобом з тонованими стоп сигналами, однак при цьому його не було притягнуто до відповідальності за вказане правопорушення, а отже відсутні докази, що воно дійсно було. Відповідно у відповідача посадової особи не було підстав для зупинки транспортного засобу. За вказаного, відповідачем порушено вимоги щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також не вказано складу правопорушення та не наведено жодних допустимих та належних доказів на підтвердження вини позивача. Окрім того, позивач вважає що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій. Зазначає, що постанову винесено "на місці вчинення правопорушення" (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби-то було вчинено. За таких умов позивач не мав часу, та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. А також, нескладання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало позивачу можливості ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніяких пояснень відповідачем у нього не відбиралося, у оскаржуваній постанові його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Тим більше він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 215 КУпАП, а саме протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів тощо. За таких умов, просить визнати постанову такою, що її винесено без достатніх доказів. 
02 вересня 2026 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Міхняєвої А.А. на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, а постанову серії ББА № 196248  від 16 липня 2026 року - законною, обгрунтованою та такою, що винесена у межах повноважень і відповідно до вимог чинного законодавства. 16 липня 2026 року близько 16 год. 07 хв. перебуваючи на заходах з оповіщення спільно з поліцейським СРПП старшим лейтенантом поліції Андрієм Танасієнком, під час патрулювання в м. Снігурівка, по вул. Незалежності, було виявлено транспортний засіб марки MERSEDES BENZ, д. н. НОМЕР_1 , який знаходиться на євро реєстрації що порушувало п. п. 2.9.в ПДР України, а саме водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, також у вище зазначеному автомобілі були за тоновані зовнішні світлові прилади, що зменшувало світло-пропускання таке авто забороняє до експлуатації, а саме задні габаритні ліхтарі були за тоновані, чим порушив п.п.31.4.3.г ПДР України (що підтверджуються відео записами). Вказаний вище транспортний засіб було зупинено, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Після зупинки транспортного засобу, поліцейським ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Іванцем Є.І. було роз`яснено причину зупинки та встановлено, що водієм т/з є ОСОБА_1 . В ході перевірки документів у ОСОБА_1 виявлено відсутність полюса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1.ґ ПДР України, а також не надав на законну вимогу поліцейського реєстраційний документ на вище зазначений транспортний засіб, чим порушив п. п. 2. 1. Б ПДР України. На підставі безпосередньо виявленого адміністративного правопорушення поліцейським ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Іванцем Є.І. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ББА № 196248 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та згідно ст.36 КУпАП було винесено постанову за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Під час розгляду справи позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Постанову винесено уповноваженою службовою особою у порядку та спосіб, визначені чинним законодавством, на підставі безпосередньо встановлених обставин вчинення адміністративного правопорушення, але під час надання йому копії постанови ОСОБА_1 відмовився від отримання даної копії. Також, в якості доказу по справі з відзивом надійшов відеозапис з боді-камери працівника поліції. 
04 вересня 2026 року засобами системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив представника позивача Трофименка А.О., яка зареєстрнована канцелярією суду 07 вересня 2026 року.
У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно. 
Представник позивача - адвокат Трофименко А.О. подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримує повністю. 
Представник Головного управління Національної поліції в Миколаївській області у поданому відзиві просив розгляд справи провести без участі представника відповідача. Іванець Є.І. про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ст. 205 КАС України суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.
За неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, згідно ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що постановою поліцейського-водія відділу поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області сержанта поліції Іванця Є.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 196248 від 16 липня 2026 року, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 450,00 грн (а.с. 5).
Відповідно до змісту вказаної постанови, 16 липня 2026 року о 10 год. 15 хв. в м. Снігурівка по вул. Незалежності, 59, ОСОБА_1 здійснив рух на транспортному засобі MERCEDES днз SDAD 488, при цьому не мав при собі реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п.2.1.б ПДР України. Також ОСОБА_1 не мав полюса полюса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.2.1.ґ ПДР України. 
Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Звертаючись до суду з зазначеним адміністративним позовом, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку такого звернення.
Дослідженими матеріалами справи підтверджено отримання позивачем спірної постанови 27 липня 2026 року, що підтверджується інформацією трекінгу поштового відправлення R573030022980 (а.с. 53).
Адміністративний позов представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" 06 серпня 2026 року, тобто в межах строку, встановленого ч.2 ст.286 КАС України, яий зареєстрований канцелярією суду 07 серпня 2026 року.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність поновлення позивачу строку для звернення до суду для подання позовної заяви про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності діям та рішенням органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, передбачені частинами першою та другою статті 121-3, частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП тощо). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні знання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 258 КУпАП передбачено прелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов"язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч.5 ст. 258 КУпАП).
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015р. №1395.
Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Окрім того, частиною другою статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною третьою статті 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень, а відтак у випадку заперечення факту вчинення правопорушення, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (ПДР України), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як встановлено з матеріалів справи 16 липня 2026 складено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальност за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
У відповідності до частини першої статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до підпункту "б" пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (технічний паспорт). Для спеціальних служб та відомств (як-от ЗСУ, Національна поліція, ДСНС тощо) замість нього передбачено наявність технічного талона.
Відповідно до підпункту "ґ" пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Отже, з огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, виходячи з того, що позивач притягався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський мав право винести постанову без складання відповідного протоколу, оскільки відповідач є уповноваженим працівником підрозділу Національної поліції, який має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення від імені органів Національної поліції.
Згідно статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. На вимогу поліцейського, зокрема на місці здійснення спеціального поліцейського контролю, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити дії працівника поліції.
Відповідно до статті 9 Закону України 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перевірка наявності чинних договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції України під час здійснення регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (у тому числі з використанням працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів та в режимі фотозйомки, відеозапису), а також під час оформлення документів щодо порушення Правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.
Перевірка наявності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначеного статтею 6 цього Закону, здійснюється на підставі інформації, що міститься в Єдиній централізованій базі даних.
За приписами статті 8 Закону № 3720-IX з метою організації накопичення, зберігання інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, обміну такою інформацією, забезпечення отримання потерпілими особами інформації щодо договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також забезпечення контролю за здійсненням обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності МТСБУ забезпечує функціонування Єдиної централізованої бази даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - Єдина централізована база даних).
Єдина централізована база даних містить відомості про страховиків, які провадять діяльність з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені страховиками - членами МТСБУ, про страхові випадки, що настали, стан та результати їх врегулювання, про транспортні засоби та їх страхувальників, у тому числі персональні дані таких страхувальників, а також іншу інформацію щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Інформація, що міститься в Єдиній централізованій базі даних, надається безоплатно і відповідно до порядку доступу до неї поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
До відкритої інформації належать відомості про наявність чи відсутність в Єдиній централізованій базі даних інформації про чинний на запитувану дату (крім майбутньої) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо конкретного транспортного засобу, відомості про страховика, який уклав відповідний договір страхування, а також відомості щодо укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з особливостями, визначеними статтею 13 цього Закону, та/або обмеження щодо умов використання забезпеченого транспортного засобу (для внутрішніх договорів страхування).
МТСБУ забезпечує можливість постійного цілодобового доступу користувачів до відкритої інформації, що міститься в Єдиній централізованій базі даних у мережі Інтернет.
Власником, держателем та адміністратором Єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. МТСБУ зобов`язано забезпечувати відповідність Єдиної централізованої бази даних порядку, вимогам та заходам із забезпечення захисту інформації, встановленим законодавством.
Враховуючи наведені положення Закону № 3720-IX та пункту 2.1 ґ) ПДР України суд зазначає, що перевірка наявності у водія механічного транспортного засобу чинного страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), здійснюється шляхом перевірки інформації, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Факт відсутності у Єдиній централізованій базі МТСБУ даних про наявність у позивача, як власника ТЗ, чинного страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на час прийняття оскаржуваної постанови позивачем не спростовано.
З викладеного вбачається, що позивачем порушені вимоги пункту 2.1 ґ) ПДР України.
З позовної заяви вбачається, що позивач не згоден з накладенням на нього адміністративного стягнення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки у відповідача посадової особи не було підстав для зупинки транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів справи позивач керував транспортним засобом марки MERCEDES днз НОМЕР_1 , який знаходиться на євро реєстрації, що не заперечує й сам позивач.
Відповідно ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Отже, з наданих відповідачем доказів вбачається, що однією з підстав зупинки транспортного засобу під керування позивача було реєстрація вказаного ТЗ в іншій країні.
Така підстава для зупинення транспортного засобу передбачена п.10 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому є законною та правомірною.
Відповідно до підпункту "в" п. 2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення.
За обставинами справи, що не заперечує сам позивач та підтверджується відеозаписом наданим відповідачем, він керував транспорним засобом на іноземній реєстрації.
Отже, позивачем фактично допущено два порушення ПДР України, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі реєстраційного документа на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Варто врахувати, що ч.2 ст.36 КУпАП України передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, в той час, як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині.
Згідно із ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Доводи позивача про порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП, є необґрунтованими та не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена поліцейським безпосередньо на місці вчинення правопорушення відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у межах спрощеної процедури, що не передбачає складання протоколу, якщо особа не заперечує вину та погоджується з накладеним стягненням.
З відеозапису вбачається, що позивач також був представлений адвокатом Трофименком А.О. 
До того ж позивач реалізував право на захист шляхом подання адміністративного позову, що виключає наявність порушення його фундаментальних прав.
При цьому, посилання на процедурні порушення під час винесення постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання її протиправною, оскільки такі порушення мають наслідки лише у разі, якщо вони істотно вплинули на зміст рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 у справі №813/1790/18, згідно з якою не кожен дефект процедури ухвалення адміністративного акта зумовлює його протиправність, а правовим наслідком може бути лише те процедурне порушення, яке поставило під сумнів правильність прийнятого рішення по суті.
Таким чином, навіть за наявності формальних порушень, вони не вплинули на встановлений факт вчинення правопорушення та не є підставою для скасування постанови.
Проаналізувавши наявні у даному провадженні фактичні дані, які як докази були надані позивачем та відповідачем на підтвердження своєї позиції, суд установив, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а доводи останнього щодо відсутності у його діях складів вказаного проступку є неспроможними.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За наведеного, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 196248 від 16 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 241-243, 245-246, 250, 271, 286 КАС України, суд
ухвалив:
Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду для подання позовної заяви про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, поліцейського-водія Відділення поліції № 2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській Іванця Євгенія Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 14 вересня 2026 року.

Суддя О.В. Соловйов