Справа № 462/1085/25 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д. 
Провадження № 22-з/811/140/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Сибаля Олега Богдановича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Куцого Сергія Олександровича на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року в складі судді Іванюк І.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та встановлення порядку користування таким,-
встановив:
У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та встановлення порядку користування таким, просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом його вселення у таку квартиру, зобов`язати відповідача надати йому ключі від вхідних дверей у квартиру та не чинити перешкоди у користуванні такою, а також встановити порядок користування квартирою, виділивши йому та їх сину ОСОБА_3 у користування житлову кімнату, позначену на плані під № 4 площею 16,8 кв.м., а ОСОБА_2 житлову кімнату, позначену на плані під № 5 площею 11 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року позов задоволено. 
Усунуто перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом його вселення у таку квартиру та зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей у дану квартиру.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :
- у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виділити житлову кімнату, позначену на плані під № 4 площею 16,8 кв.м.,
- у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату, позначену на плані під № 5 площею 11 кв.м.,
- коридор площею 4,8 кв.м., ванну площею 2,9 кв.м., кухню площею 6,1 кв.м., комірку площею 0,6 кв.м., комірку площею 1,6 кв.м., коридор площею1,8 кв.м. залишити в загальному користуванні.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 605, 60 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якої подав адвокат Куций С.О., просив скасувати рішення частково та ухвалити нове рішення у частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити їй у користування житлову кімнату, позначену на плані під №5, площею 11 кв.м.; у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату, позначену на плані під №4, площею 16,8 кв.м.; коридор площею 4,8 кв.м., ванну площею 2,9 кв.м., кухню площею 6,1 кв.м., комірку площею 0,6 кв.м., комірку площею 1,6 кв.м., коридор площею 1,8 кв.м. залишити з загальному користуванні. Змінити рішення суду в частині усунення перешкод зі сторони ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у таку квартиру та зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей у дану квартиру, визначивши строк та чіткий порядок надання таких ключів. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Сибаль О.Б. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Просив стягнути судові витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Куцого Сергія Олександровича - задоволено частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 – скасовано, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
27.05.2026 на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвокат Сибаль О.Б. про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що ухвалюючи постанову апеляційний суд не вирішив питання про розподіл судових витрат. Покликається на відзив на апеляційну скаргу у якому зазначав про судові витрат та необхідність стягнення таких та долучені до матеріалів справи квитанції на підтвердження понесених судових витрат. Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що заява адвоката Сибаля О.Б. про ухвалення додаткового рішення стосується лише питання судових витрат, розгляд такої проводиться у письмовому провадженні без повідомленням учасників справи.
При цьому, ключовим питанням у межах даного провадження № 22-з/811/140/26 є виключно визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем при розгляді апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Куцого Сергія Олександровича на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року, тобто виключно на стадії апеляційного перегляду, з погляду їх співмірності, реальності, необхідності та складності спірних правовідносин.  
Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.
Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 оскаржувала рішення суду першої інстанції частково та просила ухвалити нове рішення у частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , змінити рішення суду в частині усунення перешкод зі сторони ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у таку квартиру та зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей у дану квартиру, визначивши строк та чіткий порядок надання таких ключів, при цьому, Львівський апеляційний суд 21 квітня 2026 року ухвалив постанову, якою лише частково задовольнив апеляційну скаргу відповідачки, скасувавши рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог та залишенням в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін (в частині задоволених позовних вимог),заява представника позивача адвоката Сибаля О.Б. є підставною, тому апеляційний суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.
Так, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи є складовою судових витрат. 
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Дійсно подаючи відзив на апеляційну скаргу, адвокат Сибаль О.Б. зазначав про розмір понесених витрат позивача на правову допомогу та просив такі покласти на відповідачку.
У судовому засіданні 21.04.2026 адвокат Сибаль О.Б. долучив квитанції про оплату наданих правових послуг на суму 7000,00 грн. (а.с. 204-205).
Процесуальний закон виключає можливість суду попередньо визначити суму судових витрат на професійну правничу допомогу (ч. 4 ст. 134 ЦПК України).
Поряд з цим, законом визначено порядок та підстави ухвалення додаткового рішення влесне у випадку, коли судом не вирішено питання про судові витрати, що не може вважатися порушенням чи обмеженням прав учасників спарви.
Таким чином, подавши заяву про ухвалення додаткового рішення 27.05.2026 представник позивача дотримався вимог процесуального закону, оскільки ще у день ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору, долучив до матеріалів справи докази понесення його довірителем витрат на правничу допомогу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Будь яких заперечень з приводу заяви про ухвалення додаткового рішення чи розміру витрат, які просить стягнути сторона позивача, від учасників справи не надходило.
В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» зазначено, що скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі.
Сторона, яка претендує на відшкодування витрат на правничу допомогу, зобов`язана надати належні та допустимі докази, що підтверджують фактично виконані роботи (надані послуги). При погодинній формі обчислення гонорару обсяг виконаних робіт та наданих послуг повинен включати детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок часу, витраченого адвокатом (п.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2026 у справі №359/8573/20).
До відзиву на апеляційну скаргу, як і до заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Сибалем О.Б. не додано Акту прийому-передач наданих послуг, переліку та грошового еквіваленту таких.
В свою чергу, ознайомившись із постановою Львівського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року, якою, як вже зазначалося, частково задоволено апеляційну скаргу, сторона позивача не просить про пропорційне зменшення судових витрат, фактично надалі наполягаючи на усій сумі витрат у розмірі 7000,00 грн, які просила стягнути на той момент (подання відзиву), коли вважала апеляційну скаргу без підставною, а оскаржуване рішення законним.
Разом з цим, враховуючи власне наведені обставини, колегія суддів приходить переконання, що заявлений представником ОСОБА_4 до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу не може бути стягнутий у повній мірі.
Так, скасувавши рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року у відповідній частині, апеляційний суд фактично задовольнив половину вимог апеляційної скарги, тому слідуючи принципу пропорційності розмір судових витрат на правову допомогу, розмір судових витрат, які просить стягнути сторона позивача не мав би бути більшим половини від заявленої представником суми.
Колегія суддів виходить з того, що у статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Так, дійсно слідуючи правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи складність справи, порядок та тривалість розгляду такої апеляційним судом, об`єм наданих послуг, ціни позову, а також задоволених вимог, колегія суддів приходить переконання, що і сума витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. є завищеною, неспівмірною та такою, що покладатиме на сторону спірних правовідносин надмірний та незрозумілий фінансовий тягар.
Також сторона у спорі не повинна у спосіб стягнення судових витрат намагатися відновити (покращити) своє фінансове становище чи отримати іншу сатисфакцію через судове провадження.
Таким чином, у першу чергу колегія суддів звертає увагу на те, що сторона позивача не була апелянтом, відтак у межах апеляційного провадження відстоювала обрану тактику та позицію. Не вносячи будь яких коректив чи змін у такі.
Крім цього, підготовлений відзив на апеляційну скаргу, як процесуальний документ не належить до обов`язкових, без яких розгляд апеляційної скарги чи справи не міг би відбутися.
У підсумку, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, результат розгляду даної справи, складність та відношення сторін до такої, реально потрачений адвокатом час, обізнаність представника у судовій практиці з цього приводу, що презюмується, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частковота стягнути на користь позивача 3500,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в апеляційному суді, які будуть достатніми, відповідатимуть обставинам спірних правовідносин та обсягу наданих адвокатом послуг з представництва, а також враховуватимуть часткову підставність доводів апеляційної скарги.
Згідно правової позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Сибаля Олега Богданвоича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у Львівському апеляційному суді у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 21 серпня 2026 року.

Головуючий:  А.В. Ніткевич 

Судді:   С.М. Бойко

С.М. Копняк