ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2026 р. Справа№ 922/604/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025
у справі № 922/604/25 (суддя Спичак О.М.)
за позовом Фермерського господарства «Темпер-Агро»
до Державної казначейської служби України (відповідач-1)
Головного управління Національної поліції в Харківській області (відповідач -2)
про стягнення 233 890,99 грн,
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Темпер-Агро» з вимогами до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення 233890,99 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю службових осіб Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області щодо неналежного зберігання тимчасово вилученого комбайну зернозбирального «John Deere 1660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R», у зв`язку з чим позивачу була завдана майнова шкоду розміром 233890,99 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 позов задоволено.
Вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «Темпер-Агро» грошові кошти у розмірі 233 890 грн 99 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції в Харківській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Фермерського господарства «Темпер - Агро» відмовити в повному обсязі.
Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - Головне управління, ГУНП, Відповідач 2) не погоджується з прийнятим судом першої інстанції рішенням та вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права при не дотриманні норм процесуального права.
Апелянт вважає, що задовольняючи позовну вимогу щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «Темпер-Агро» грошових коштів у розмірі 233890,00 грн не було враховано, що в діях Відповідача 2 відсутній склад цивільно-правової відповідальності.
Зазначає, що вказана справа має виняткове значення для ГУНП в Харківській області, бо органи досудового розслідування ГУНП в Харківській області постійно проводять розслідування в кримінальних провадженнях за аналогічними зверненнями як окремих громадян так і представників громадських організацій. Розслідування таких кримінальних проваджень в межах чинного кримінально-процесуального законодавства не може призводити до негативних наслідків у вигляді стягнення з державного бюджету моральної шкоди за законні дії органу досудового розслідування.
Вважає, що вилучення дізнавачем під час огляду місця події сільськогосподарської техніки, і внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна і подальше проведення розслідування у вказаному кримінальному провадженні є діями, які прямо передбачені КПК України, і які у встановленому законом порядку незаконними не визнавались.
Вказує, що згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР моральна шкода відшкодовується громадянинові у наведених у статті 1 цього Закону випадках.
Тобто визначальною ознакою правових підстав відшкодування моральної шкоди є саме незаконність дій посадових осіб.
Не погоджується з висновками суду, що в результаті неправомірних дій, що виразилися у незбереженні у рамках кримінального провадження тимчасово вилученого майна, позивачу завдано майнову шкоду у розмірі 233890,99 грн, яку необхідно відшкодувати.
За доводами Відповідача - 2, зразок палива, наданий позивачем на експертизу, міг бути відібраним за інших обставин, в інший час та з іншого транспортного засобу. А рідина, яка була надана на експертне дослідження і та рідина, що перебувала в паливному баці Комбайну при його поверненні - це одна і та ж сама рідина, з однаковими властивостями та однаковим хімічним складом є не спростованою.
Вказує, що позивач не долучив доказів того, що рідина, яка знаходилась в баці Комбайну на момент його вилучення відповідала ДСТУ 7688:2015 «Паливо Дизельне Євро. Технічні умови».
Вважає посилання на Акт про результати діагностики сільськогосподарської техніки від 13.10.2024 недоречними, бо в Акті зазначено, що 13.10.2024 представником ТОВ «АГРІСТРАР» Лобазовим О.Ю. «здійснено сервісно - ремонтний виїзд на територію Курилівської територіальної громади, Куп`янського району за місцем поломки комбайну». Однак, не вказано точного місця (адреса) знаходження Комбайну та точного місця його складання, отже відсутня можливість встановити де саме проводився огляд - на місці повернення Комбайну чи в іншому місці. При цьому, підписи представників поліції на вказаному Акті відсутні.
Апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги, що повернення сільськогосподарської техніки і сільськогосподарської культури органом досудового розслідування відбувалось 12.10.2024. Вказана техніка в присутності понятих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передана на відповідальне зберігання голові ФГ «Темпер-Агро» ОСОБА_3 , про що останньою власноручно складена зберігальна розписка від 12.10.2024, в якій остання вказала лише на недоліки у вигляді спущеного правого переднього колеса комбайну. Інші зауваження щодо технічного стану в момент повернення були відсутні. А після передачі ТЗ власникам, комбайн завівся та поїхав, за кермом знаходились представники ФГ «Темпер-Агро».
Крім того, даний Акт складено 13.10.2024, тобто на наступний день після дати його повернення (12.10.2024) та в присутності лише самого Позивача, що додатково свідчить, що представник ТОВ «АГРІСТАР» не був безпосередньо присутній при передачі позивачу Комбайну органом поліції.
З вказаного вбачається, що поломка, якщо вона і мала місце, могла статись вже після його повернення поліцейськими, та під час фактичного використання представниками ФГ «Темпер-Агро».
Вищенаведене свідчить про недоведеність позивачем того факту, що поломка Комбайну сталась саме внаслідок недотримання органом поліції вимог законодавства щодо належного збереження вилученого майна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 922/604/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 922/604/25, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 у відставку апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 922/604/25, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній категорично заперечував доводи апелянта, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
Судом встановлено, що 01.10.2024 дізнавачем СД Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції Китишняком А.В. на підставі рапорту чергового Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області було здійснено огляд місця події земельної ділянки за межами населеною пункту поблизу с. Біле Поле Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області з кадастровим номером №6323783700:05:000:0416, площею 6,000 га.
В ході вищевказаного огляду місця події дізнавачем Китишняком А.В. був вилучений комбайн зернозбиральний «John Deere Т660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R», що належать на праві власності Фермерському господарству «Темпер-Агро» (відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 ).
Вказані обставини відображені у Протоколі огляду місця події від 01.10.2024.
02.10.2024 начальником СД Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Кас`яновою Н.О. вищевказаний комбайн із жаткою були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №42024222110000031 від 28.08.2024 за ч. 1 ст. 197-1 КК України, що підтверджується постановою про визнання і приєднанням до справи речових доказів від 02.10.2024.
02.10.2024 прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Горчак О.М. було направлено клопотання до Червонозаводського районного суду міста Харкова про арешт тимчасово вилученого майна, а саме комбайну зернозбирального «John Deere 1660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R», що належить на праві власності ФГ «Темпер-Агро».
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2024, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.10.2024 у справі №646/9774/24, відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора.
У позовній заяві позивач пояснив, що 12.10.2024 йому було повернуто комбайн зернозбиральний «John Deere 1660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R».
Однак, під час повернення зазначеного комбайну було виявлено його несправність, а саме: пуск двигуна комбайну не виконувався поворотом ключа запалювання, рух комбайну власним ходом здійснити було неможливо. Співробітниками товариства було запідозрено, що в паливний бак було залито воду або іншу речовину, яка унеможливлює запуск двигуна комбайну. 
У зв`язку з такими обставинами, як вказує позивач, ним було відібрано зразок палива з паливного баку комбайна та направлено його на експертизу до ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса».
Вказаний факт був підтверджений фахівцями ТОВ «Агрістар», які здійснювали сервісне обслуговування комбайну «John Deere Т660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, а також від власника комбайну було 12.10.2024 звернення на телефон « 102» до Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області та подана письмова заява слідчо-оперативній групі, яка прибуло на місце події.
Відповідно до акту виконаних робіт №21991 від 16.10.2024 та видаткової накладної №21922 від 15.10.2024 вартість усунення пошкоджень паливної системи комбайну «John Deere Т660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору становить 233890,99 грн.
Як вказує позивач, комбайн в момент тимчасового вилучення перебував у справному стані (як встановлено самими співробітниками Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області, комбайн збирав урожай на полі в момент прибуття слідчими), але після зняття арешту - комбайн вже перебував у стані несправності та не міг експлуатуватись через поломку паливної системи, яка відбулась внаслідок попадання сторонньої рідини в паливний бак, на що також вказує Висновок судового експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса» від 27.11.2024, де зазначено, що зразок рідини, наданої на дослідження, являє собою суміш, яка складається із зразка дизельного палива та води з механічними домішками у вигляді фрагментів рослинного походження (ймовірно плісняви).
Таким чином, у зв`язку з протиправною бездіяльністю службових осіб Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області щодо неналежного зберігання тимчасово вилученого комбайну зернозбирального «John Deere 1660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R», позивачу була завдана майнова шкоду розміром 233890,99 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції справа № 922/604/25 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил статей 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
01.10.2024 в ході огляду місця події дізнавачем Китишняком А.В. був вилучений комбайн зернозбиральний «John Deere Т660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R», що належать на праві власності Фермерському господарству «Темпер-Агро».
У відзиві на позовну заяву відповідач 2 пояснив, що після вилучення комбайну його зберігання відбувалось відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.
Вказаною інструкцією встановлюються єдині правила вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна.
Згідно з п. 13 Інструкції речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол. Для зберігання речових доказів в органах внутрішніх справ, підрозділах податкової міліції, служби безпеки, прокуратурах, судах, судово-експертних установах обладнуються спеціальні приміщення зі стелажами, оббитими металом дверима, гратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією. Якщо немає такого приміщення, виділяється спеціальний сейф або металева шафа достатнього розміру.
Зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу (п. 19 Інструкції).
Відповідно до п. 3 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.
На речові докази, які не можуть бути належним чином упаковані через громіздкість чи з інших причин, прикріплюється бирка у спосіб, що унеможливлює її зняття, зміну або пошкодження. На упаковці (бирці) проставляються підписи осіб, які брали участь у процесуальній дії, та зазначається інформація про вміст упаковки, найменування проведеної процесуальної дії, дата її проведення та номер кримінального провадження.
Речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства (п. 4 Порядку).
У п. 5 Порядку визначено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.
Згідно з п. 7 Порядку речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об`ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (далі - спеціальний сейф).
У п. 20 Порядку зазначено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Позивачем долучено до позовної заяви копію клопотання про арешт тимчасово вилученого майна від 02.10.2024, в якому прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області зазначено, що поруч з комбайном було виставлено охорону із співробітників Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області.
У відзиві на позовну заяву відповідач 2 повідомив, що на момент проведення огляду вищевказаний комбайн, який знаходився на відкритій земельній ділянці - на полі, перебував у нерухомому стані, дверцята зачинені, ключі ОСОБА_6 дізнавачу надані не були, у зв`язку з чим не надалось можливим зафіксувати кількість пального в паливному баці, та перевірити технічний стан комбайну.
Аналогічні пояснення надані Куп`янським РВП ГУНП у Харківській області (надійшли до суду 28.04.2025).
Крім того, з пояснень Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області вбачається, що техніка була зупинена по приїзду слідчо-оперативної групи (сторінка 5 пояснень).
У відповіді на відзив позивач пояснив, що вилучення комбайну відбулось при виконанні ним польових робіт (в зерножатці знаходилось зерно соняшника).
Отже, за наведених обставин суд вважає, що комбайн перебував у справному стані. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
А вилучення комбайну відбулось шляхом виставлення поруч з ним охорони, без переміщення комбайну із земельної ділянки.
Судом також враховані письмові пояснення позивача, подані до суду 20.05.2025, де вказано, що комбайн не переміщався із земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2024 вищевказана сільськогосподарська техніка і сільськогосподарська культура в присутності понятих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передана (повернута) на відповідальне зберігання голові ФГ «Темпер-Агро» ОСОБА_3 , про що останньою власноручно складена зберігальна розписка від 12.10.2024.
В розписці ОСОБА_3 вказала на такі недоліки: «спущене праве переднє колесо комбайну». Інші технічні зауваження відсутні.
Як пояснив відповідач 2 у відзиві, після передачі ТЗ власникам, комбайн завівся та поїхав, за кермом знаходились представники ФГ «Темпер-Агро», при цьому на момент передачі ТЗ, ключі вже знаходились безпосередньо у ФГ «Темпер-Агро», тобто доступу до кабіни комбайну у співробітників поліції не було.
Вказані обставини також викладені у поясненнях Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області.
Отже, 12.10.2024 позивач забрав назад комбайн зернозбиральний «John Deere Т660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R».
В Акті про результати діагностики сільськогосподарської техніки, який складено ТОВ «Агрістар» 13.10.2024 (тобто, наступного дня), зазначено, що Фермерське господарство «Темпер-Агро» 12.10.2024 повідомило про вихід з ладу під час руху комбайну та про неможливість його подальшого руху (не запускається двигун).
13.10.2024 представником ТОВ «Агрістар» здійснено сервісно-ремонтний виїзд за місцем поломки комбайну.
За результатами сервісного ремонту встановлено, що пуск двигуна комбайну не виконується поворотом ключа запалювання, за результатами електронної діагностики комбайну за допомогою офіційного сервісного програмного забезпечення встановлено код помилки ECU97.16, що відповідає несправності системи керування двигуном та регулювання подачі палива, в паливі виявлена вода; подальший рух комбайну власним ходом неможливий.
За результатами комплексної діагностики комбайну за місцезнаходженням техніки встановлено, що вихід з ладу паливних форсунок спричинено потраплянням в паливний бак води, змішування води з дизельним паливом та потрапляння суміші дизельного палива з водою в паливну систему та відповідно до форсунок, внаслідок чого відбувся повний вихід з ладу форсунок та їх відновлення шляхом проведення ремонтних робіт неможливе. Паливні форсунки з комплектом паливних фільтрів підлягають повній заміні. У зв`язку із необхідністю проведення заміни форсунок заміні підлягає також прокладка клапанної кришки.
Позивач зазначає, що потрапляння води у паливний бак комбайну відбулось саме у період з 01.10.2024 до 12.10.2024 (в період перебування комбайна на зберіганні у Куп`янському РВП ГУНП у Харківській області), що свідчить про протиправну бездіяльність службових осіб Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області щодо неналежного зберігання тимчасово вилученого комбайну зернозбирального «John Deere 1660», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору в комплекті з зерновою жаткою «John Deere 622R», у зв`язку з чим позивачу була завдана майнова шкоду розміром 233890,99 грн.
Втім, відповідач 2 вказує, що акт, який було складено ТОВ «Агрістар» 13.10.2024, не вказує однозначно, що вода потрапила до паливного баку комбайну в період його зберігання в Куп`янському РВП ГУНП у Харківській області; вода могла потрапити до баку й після того, як позивач забрав комбайн; акт огляду складено без представників Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області; поломка, якщо вона і мала місце, могла статись вже після повернення комбайну поліцейськими та під час фактичного використання представниками ФГ «Темпер-Агро».
Однак, суд зазначає, що 20.05.2025 позивачем долучено до матеріалів справи докази, якими спростовуються вищевказані заперечення.
Зокрема, позивачем долучено до матеріалів справи відеозапис від 12.10.2024, на якому з 1 хвилини 26 секунд чітко вбачається, що відбір зразку рідини з паливного баку комбайну відбувається в присутності працівника поліції, який в подальшому згідно з його поясненнями, повинен був передати вказаний зразок на експертизу. Необхідну кількість рідини з паливного баку комбайну було відібрано у присутності свідків як працівником поліції, так і ФГ «Вишневий Сад» (орендарем комбайну).
Отже, відібрання зразка рідини з паливного баку комбайну відбувалось 12.10.20224 за участю представника поліції.
При цьому, варто відзначити, що комбайн знаходився на тій же земельній ділянці (полі), на якому його було тимчасово вилучено, тобто комбайн не було переміщено ні співробітниками поліції під час тимчасового вилучення 01.10.2024, ні в момент його передачі представнику позивача 12.10.2024.
Що стосується Висновку експерта №9027 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів по заяві голови Фермерського господарства «Темпер-Агро», який складено ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл проф. М.С. Бокаріуса» 27.11.2024, суд зазначає наступне.
Як вбачається із вказаного Висновку експерта №9027 від 27.11.2024, на дослідження було надано зразок рідини з проханням провести дослідження зразка рідини та відповісти на питання, чи відповідає зразок наданої рідини ДСТУ 7688:2015 паливо дизельне Євро технічним умовам.
Тобто, експертом самостійно не проводився огляд комбайну та самостійно не відібравались зразки рідини з паливного баку для дослідження.
Втім, зважаючи на встановлені вище судом обставини у суду відсутні підстави критично ставитись та брати під сумнів твердження позивача, що на дослідження були передані саме ті зразки рідини, які були 12.10.2024 відібрані з паливного баку комбайну.
В свою чергу, відповідач 2, також отримавши зразок рідини, не надав суду відповідного висновку експерта, складеного за результатами її дослідження, а заперечення відповідача 2 грунтуються на недоведених припущеннях.
У Висновку експерта №9027 від 27.11.2024 зазначено, що зразок рідини являє собою суміш, яка складається із зразка дизельного палива та води з механічними домішками у вигляді фрагментів рослинного походження (ймовірно плісняви); зразок дизельного палива не відповідає вимогам ДСТУ 7688:2015 паливо дизельне Євро. технічні умови; в зразку наданої рідини міститься 1230,8 л дизельного палива та 0,269 л води, що складає 70,7% дизельного палива та 29,3% води; треба відзначити, що наявність зазначеної кількості води в суміші може бути обумовлена присутністю «підтоварної» води.
У листі ТОВ «Агрістар», яке є офіційним представником компанії John Deere в Україні, повідомлено, що вихід з ладу паливних форсунок внаслідок потрапляння води в паливну систему можливий при утворенні конденсату в паливному баці під час тривалого простою техніки в міжсезонний період, але при цьому утворюється мінімальна кількість конденсату. При проведенні діагностики сервісний інженер виявив в паливному баці близько 10 л. чистої води та близько 40 л. суміші води з паливом. Враховуючи те, що машина працювала в нормальному режимі напередодні поломки, а проблема виникла наступного дня, такий об`єм води не міг утворитись внаслідок процесу конденсації. Ймовірно поломка спричинена внаслідок втручання сторонніх осіб до паливного баку комбайну (Акт вандалізму або приховування слідів крадіжки палива).
Відповідно до п. 12 Інструкції під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).
Згідно з п. 13 Інструкції відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий, в суді - суддя, відповідальний працівник апарату суду або керівник апарату суду, а в експертній установі - співробітник експертної установи, у віданні якого речові докази перебувають у відповідний період, або керівник експертної установи.
Відповідно до п. 86 Інструкції незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.
Відповідно до п. 8 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.
Згідно з п. 27 Порядку схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.
Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Враховуючи викладені обставини, керуючись принципом вірогідності доказів, суд дійшов висновку, що позивачем доведено суду належними да допустимими доказами існування всіх елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення збитків.
Зокрема, суд дійшов висновку, що у зв`язку з протиправною поведінкою Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка виразилась у незабезпеченні належного зберігання майна (комбайна), позивачу були завдані збитки у розмірі 233890,99 грн, що є витратами на ремонт паливного баку комбайну, пов`язаними з потраплянням води до нього.
Розмір понесених позивачем витрат на ремонт комбайну підтверджується рахунком на оплату №32398 від 13.10.2024 на суму 186640,99 грн, рахунком на оплату №32666 від 16.10.2024 на суму 47250,00 грн, видатковою накладною №21922 від 15.10.2024 на суму 186640,99 грн та актом надання послуг №21991 від 16.10.2024 на суму 47250,00 грн.
Доказів сплати позивачем вказаних сум матеріали справи не містять, однак зважаючи на наявні акт виконаних робіт та накладну про поставку товару, суд дійшов висновку, що ремонт паливного баку було виконано (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та у суду відсутні підстави вважати, що роботи не були оплачені позивачем.
Заперечень щодо вказаних обставин відповідачами висловлено не було.
Водночас, суд зазначає, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі №761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення.
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
В даній справі Державна казначейська служба України визначна позивачем в якості відповідача 1 лише тому, що казначейство є розпорядником бюджетних коштів, що не є підставою для задоволення позову до Державної казначейської служби України.
З положень ч.ч. 1, 2, 6 ст. 11 Цивільного кодексу України слідує: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З положень ч. 1 ст. 1173 ЦК України слідує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною 1 статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Таким чином, шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи посадової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.
Зазначені норми Кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (статті 1166 ЦК України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов`язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених суб`єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.
Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку із прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією законодавством України.
Статтею 170 ЦК України встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановлене законом.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 41 Конституції України, зокрема, закріплено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).
Право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майне передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Позивач зазначає, що оцінка предмету заявленого позову, а відтак і наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Верховний Суд в пункті 60 постанови від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 акцентував увагу на тому, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.
Необхідно наголосити, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторонни судового процесу.
Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати
докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Факт пошкодження майна Позивача в процесі його тимчасового зберігання доведено:
1) фактом огляду та ремонту майна сертифікованим дилером ТОВ «Агрістар» (копія рахунку ТОВ «АГРІСТАР» на оплату № 32398 від 13.10.2024р., копія рахунку ТОВ «АГРІСТАР» на оплату № 32666 від 16.10.2024р., копія видаткової накладної № 21922 від 15.10.2024р., копія акту виконаних робіт № 21991 від 16.10.2024р., листом на запит (вих.. №3 від 16.04.2025 року);
2) листом Управління дізнання Національної поліції України від 14.03.2025 року, в якому підтверджено, що до ВИННИХ ОСІБ ВЖИТО ЗАХОДІВ передбачених Дисциплінарним статутом Національної поліції;
3) відеозаписом від 12.10.2024, на якому зафіксовано відібрання зразків палива співробітниками патрульної поліції (про факт який самі представники ГУНП заперечують), з якого чітко прослідковується факт, що комбайн зберігався на полі. Згідно з п. 5 Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, Умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей.
Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. Тобто, працівниками поліції не забезпечені відповідні умови зберігання тимчасово вилученого майна, яке фактично було залишено на полі, комбайн не було поміщено на спеціальний майданчик для зберігання чи забезпечено інші умови, які не допустили б його знищення чи псування.
4) іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Водночас, Скаржник наводить суду суперечливі аргументи, які свідчать про недоведеність його позиції: з одного боку зазначає, що відібрання зразку з палива відбувалось без участі представників поліції (хоча на відеозапису чітко це встановлено), далі по тексту зазначає, що було відібрано лише один зразок палива, який перебуває у Куп`янському РВП. Зокрема на 11 сторінці апеляційної скарги зазначено, що: « Однак, на наданому відеозаписі зафіксовано відбір лише однієї пляшки рідини, яка фактично перебуває в Куп`янському РВП, бо поліцейський не міг передати відібраний зразок представникам фермерського господарства, бо це суперечить норам КПК України».
При цьому, результати аналізу вказаного зразку суду апелянтом не надані.
Отже, спочатку Скаржник зазначає, що зразок палива ним не відбирався, а потім все ж таки відбирався. 
Апелянтом не доведеносуду, що після передачі ТЗ власникам, комбайн завівся та поїхав, за кермом знаходились представники ФГ «Темпер-Агро».
Як було зазначено, пуск ключем не було здійснено, у зв`язку з чим і було викликано
представників сервісного центру, що підтверджено документами з ТОВ «АГРІСТАР».
Аргументи апелянта «…Крім того, даний Акт складено 13.10.2024, тобто на наступний день після дати його повернення (12.10.2024) та в присутності лише самого Позивача, що додатково свідчить, що представник ТОВ «АГРІСТАР» не був безпосередньо присутній при передачі позивачу Комбайну органом поліції. З вказаного вбачається, що поломка, якщо вона і мала місце, могла статись вже після його повернення поліцейськими, та під час фактичного використання представниками ФГ «Темпер-Агро», не спростовують встановлених судом обставин.
Дата акту « 13.10.2024» свідчить лише про дату його складення, а не дату поломки. В акті зазначено, що Позивач 12.10.2024 звернувся до ТОВ «АГРІСТАР» із заявою про вихід з ладу комбайну. Є логічним, що для здійснення виїзду та діагности поломки відповідним спеціалістам потрібен час, у зв`язку з чим акт і був підписаний 13.10.2024.
Надані в сукупності докази, суперечність аргументів Скаржника, підтвердження притягнення до відповідальності винних працівників поліції (що підтверджується листом Управління дізнання Національної поліції України 14.03.2025 року) свідчить, що рішення суду першої інстанції винесено законно та обґрунтовано.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд зазначає, що рішення у конкретній справі приймається господарським судом за результатами дослідження безпосередньо цим судом належних і допустимих доказів, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи. Виходячи із принципу диспозитивності господарського судочинства, місцевий господарський суд наділений виключною компетенцією щодо оцінки доказів при розгляді справи по суті, як суд першої інстанції. Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів у судовому процесі, з врахуванням сукупності всіх обставин. У випадку якщо суд приходить до висновку, що для надання оцінки певним обставинам справи необхідні спеціальні знання, суд вправі призначити судову експертизу.
Під час розгляду справи суд першої інстанції повинен діяти незалежно та неупереджено, здійснюючи оцінку доказів відповідно до своїх внутрішніх переконань, безпосередньо, повно, всебічно, об`єктивно в їх сукупності, керуючись законом.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27.10.1993 (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 (n. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень. Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів додатково зазначає наступне.
Щодо аргументів скаржника: «…12.10.2024 вищевказана сільськогосподарська техніка і сільськогосподарська культура в присутності понятих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передана на відповідальне зберігання голові ФГ «Темпер-Агро» ОСОБА_3 , про що останньою власноручно складена зберігальна розписка від 12.10.2024. В розписці ОСОБА_3 вказала на такі недоліки: «спущене праве переднє колесо комбайну». Інші технічні зауваження відсутні. Під час передачі вищевказаного зернозбирального комбайну власником не запрошувались відповідні спеціалісти. Відбір палива з баку у присутності співробітників поліції не здійснювався. Після передачі ТЗ власникам, комбайн завівся та поїхав, за кермом знаходились представники ФГ «Темпер-Агро», при цьому на момент передачі ТЗ, ключі вже знаходились безпосередньо у ФГ «Темпер-Агро», тобто доступу до кабіни комбайну у співробітників поліції не було»,
в процесі розгляду справи позивачем було направлено до суду першої інстанції (через систему електронний суд) клопотання про долучення відеодоказу, на якому з 1 хвилини 26 секунд чітко встановлено, що відбір зразку рідини з паливного баку відбувається в присутності працівника поліції, який в подальшому згідно його прямої мови, мав передати вказаний зразок на експертизу, відтак твердження ГУНП у Харківській області про те, що під час повернення сільськогосподарської техніки, що відбулось 12.10.2024, власником не запрошувались відповідні спеціалісти та у присутності співробітників поліції відбір палива з паливного баку ніким з присутнім при його поверненні, не проводився, не узгоджується з матеріалами справи.
Позивач звертає увагу, що на відео чітко зафіксовано, що комбайн знаходиться на тій же земельній ділянці (полі), на якому його було тимчасово вилучено, тобто комбайн не було переміщено ні співробітниками поліції під час тимчасового вилучення 01.10.2024 року, ні в момент його передачі представнику Позивача 12.10.2024 року.
Щодо наданої розписки від ОСОБА_3., позивач акцентує увагу, що вона була складена після візуального огляду комбайну, вже після чого було здійснено запуск двигуна та виявлено, що комбайн має поломку паливної системи. В свою чергу, ФГ «ТЕМПЕР-АГРО» звернулось з листом до ТОВ «АГРІСТАР», в якому просило надати інформацію щодо виїзду їх спеціалістів на огляд комбайну, зокрема: У зв`язку з вищевказаними обставинами просимо надати інформацію та документи:
1. Чи є ТОВ «АГРІСТАР» офіційним представником компанії John Deere в Україні щодо технічного обслуговування та ремонту с/г техніки марки John Deere? Якщо так, просимо надати відповідні документи.
2. Чи могла виявлена поломка відбутись внаслідок звичайної експлуатації комбайну?
3. Чи пов`язана виявлена поломка з втручанням сторонніх осіб до паливного баку комбайну?
На вказаний запит Позивачем було отримано відповідь, що «…При проведені діагностики сервісний інженер виявив в паливному баці близько 10 літрів чистої води та близько 40 л. суміші води з паливом. Враховуючи те, що машина працювала в нормальному режимі напередодні поломки, такий об`єм води не міг утворитись внаслідок процесу конденсації.
Ймовірна поломка спричинена внаслідок втручання сторонніх осіб до паливного баку комбайну».
Винні дії працівників поліції щодо незабезпечення збереження майна Позивача підтверджуються, зокрема листом Управління дізнання Національної поліції України 14.03.2025 року, в якому, вказано, що: 
"... За фактами, вказаними у Ваших зверненнях, щодо порушення службової дисципліни та вимог відомчих нормативних актів під час здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, що призвело до пошкодження комбайну зернозбирального «John Deere T660», на підставі наказу ГУНП у Харківській області від 15.08.2024 року №1200, проведено службове розслідування, за результатами якого до ВИННИХ ОСІБ ВЖИТО ЗАХОДІВ передбачених Дисциплінарним статутом Національної поліції..." (а.с.68-69, т.2).
Вказане свідчить, що співробітники ГУНП у Харківській області, винні у незабезпеченні збереження належного Позивачу комбайну John Deere T660, адже їх було притягнуто до відповідальності за вищевказані дії.
Щодо аргументів апелянта: «…Також, задовольняючи позовну вимогу щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «Темпер-Агро» грошових коштів у розмірі 233890,00 грн не було враховано, що в діях Відповідача 2 відсутній склад цивільно-правової відповідальності….
…Вказана справа має виняткове значення для ГУНП в Харківській області, бо органи досудового розслідування ГУНП в Харківській області постійно проводять розслідування в кримінальних провадженнях за аналогічними зверненнями як окремих громадян так і представників громадських організацій. Розслідування таких кримінальних проваджень в межах чинного кримінально-процесуального законодавства не може призводити до негативних наслідків у вигляді стягнення з державного бюджету моральною шкоди за законні дії органу досудового розслідування….
Тобто, законодавець визначив вичерпний перелік підстав, за яких виникає право на відшкодування шкоди по вказаному закону. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону №266/94-ВР моральна шкода відшкодовується громадянинові у наведених у статті 1 цього Закону випадках. Тобто визначальною ознакою правових підстав відшкодування моральної шкоди є саме незаконність дій посадових осіб»,
Колегія суддів зазначає, що позов заявлено про стягнення матеріальної шкоди, а не моральної, як помилково доводить апелянт в своїй апеляційній скарзі.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Місцевий господарський суд правильно встановив фактичні обставини справи та кваліфікував спірні правовідносини, зокрема і в частині правової природи суми, яка заявлена до стягнення, відповідно обґрунтовано задовольнив позов.
Відтак, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. 
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача-2, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 922/604/25.

Розподіл судових витрат
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 922/604/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 922/604/25 залишити без змін.
3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головного управління Національної поліції в Харківській області.
4. Матеріали справи №922/604/25 повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко