Справа № 938/755/26 
Провадження № 33/4808/552/26 
Категорія ст.124, ст.130 ч.4 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Савчука Р.Р., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Савчука Р.Р. на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, та на підставі ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено остаточне адміністративне стягнення, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень 00 копійок (тридцять чотири тисячі гривень нуль копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, стягнуто 665 гривень 60 копійок судового збору,-
в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 , 15.05.2026 о 12 год 45 хв, в с. Рівня, вул. Центральна,1, Верховинського району Івано-Франківської області керуючи транспортним засобом марки «Мітсубіші Паджеро», номерний знак НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та з`їхав в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим своїми діями порушив п.п.12.1 Правил дорожнього руху. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України.
Крім цього, ОСОБА_1 , 15.05.2026 о 12 год 45 хв, в с. Рівня вул. Центральна,1, Верховинського району Івано-Франківської області вживав алкоголь, а саме пиво, після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.10є Правил дорожнього руху. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Савчук Р.Р. подав апеляційну скаргу. Просить скасувати постанову Верховинського районного суду Івано-франківської області від 29 липня 2-026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч.4 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушенні щодо ОСОБА_1 за ст.124 та ч.4 ст. 130 КУпАп на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень. 
В апеляційній скарзі захисник Рибчука С. І. посилається на відсутність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП.
Обґрунтовуючи відсутність складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, захисник вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено лише автомобіль Mitsubishi Pajero, яким користувався ОСОБА_1 , потерпілі та свідки не залучалися, а шкоди майну третіх осіб не заподіяно. Стверджує, що власник транспортного засобу ОСОБА_2 підтвердив його продаж ОСОБА_1 та відсутність будь-яких майнових претензій. На думку захисника, саме пошкодження транспортного засобу, який перебував у правомірному володінні та користуванні особи, за відсутності шкоди майну третіх осіб не утворює складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Окремо в апеляції захисник ставить під сумнів дійсність медичного огляду та допустимість доказів, покладених в основу притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП. Зокрема, посилається на вимоги ч. 5 ст. 266 КУпАП та Інструкції МВС і МОЗ України № 1452/735 щодо дотримання встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Звертає увагу на те, що порядок проведення медичного огляду чітко та вичерпно регламентований відповідною інструкцією, а результати огляду формуються на підставі Акту медичного огляду, який не містить даних про серійний заводський номер приладу за допомогою якої здійснювалось вимірювання та відсутні будь-які дані про дату останньої метрологічної повірки. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що відсутність зазначених відомостей не впливає на результат проведення освідчення, оскільки така позиція суду суперечить Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та « Про технічні регламенти та оцінку відповідності»
Звертає увагу на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено імперативний 24-годинний строк складення протоколу, визначений ч. 2 ст. 254 КУпАП. Захисник стверджує, що складення протоколів серії ЕПР1 № 668840 та № 668855 поза межами встановленого строку є істотним порушенням процесуальної форми, що зумовлює їх недопустимість як доказів.
З урахуванням наведеного захисник вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, а провадження у справі таким, що підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Савчука Р.Р. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії). 
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні захисник адвокат Савчук Р.Р. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, користуватися перекладачем, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Відповідно до доводів апеляційної скарги та доводів сторона захисту в суді апеляційної інстанції вбачається, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, оскільки в його діях відсутній склад правопорушень і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
В суді апеляційної інстанції захисник адвокат Савчук Р.Р. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та вважав, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють прийти до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень. Звертав увагу на те, що огляд на стан сп`яніння у медичному закладі було проведено за допомогою спеціального технічного приладу, результати якого не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про реєстраційний номер вказаного приладу та його калібрування. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає вимогам закону. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, при ухваленні рішення у справі судом зазначено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП, підтверджується такими доказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 668840 та № 668855 від 18.05.2026, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , фототаблицями, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на медичний огляд та висновком щодо результатів медичного огляду від 15.05.2026.
На підставі досліджених в сукупності доказів, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та вживанні після дорожньо-транспортної пригоди за його участю.
Апеляційний суд вважає, що судом були в повному обсязі досліджені доводи наведені захисником адвокатом Савчуком Р.Р. та надано їм належну правову оцінку, з`ясовані обставини події та досліджені наявні докази в матеріалах справи, на підставі яких суд прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 668840 від 18.05.2026 зафіксовано, що 15.05.2026 о 12 год. 45 хв. у с. Рівня по вул. Центральній, 1 Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив з`їзд автомобіля в кювет, унаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та матеріальні збитки. У протоколі зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху. Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 668855 від 18.05.2026 зафіксовано, що 15.05.2026 о 12 год. 45 хв. у с. Рівня по вул. Центральній, 1 Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю вживав алкогольний напій — пиво — до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху.
Протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписані уповноваженою особою та ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Верховинському районному суді, про що свідчать власноручні підписи в протоколах у відповідних його графах.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа надала пояснення на окремому аркуші.
Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Апеляційний суд вважає, що зі змісту протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про зміст висунутого обвинувачення та отримав копії вищевказаних протоколів, що підтверджується його власноручними підписами. 
Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було складено протоколи про адміністративні правопорушення, вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого проти нього обвинувачення, наявність права на правову допомогу адвоката та право користуватися послугами перекладача і мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Таким чином, дані протоколу про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи свідчать про те, що особа, яка притягається до відповідальності була ознайомлена з правами, які передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. 
Схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.05.2026 зафіксовано місце ДТП, ділянку дороги, сталі орієнтири, розташування автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відносно елементів проїзної частини, а також наявні на транспортному засобі механічні пошкодження. Схема підписана учасниками ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без зауважень.
Письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 15.05.2026 підтверджується, що близько 12 год. 30 хв. він, проїжджаючи автомобілем у с. Верхній Ясенів, побачив на проїзній частині пошкоджений автомобіль «Mitsubishi Pajero». Також свідок зазначив, що неподалік мотоцикліст зачепив ногою автомобіль «Volkswagen» червоного кольору, після чого впав та отримав тілесні ушкодження, а автомобіль «Volkswagen» залишив місце події. Водій «Mitsubishi Pajero» також залишив місце ДТП та пішов у невідомому напрямку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (провадження № 13-47зво22, судова справа № 208/712/19) положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.
Фототаблицями зафіксовано місце розташування автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також характер і спосіб розміщення механічних пошкоджень, отриманих транспортним засобом унаслідок ДТП.
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» на пропозицію уповноваженої особи. При цьому у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та порушення координації рухів.
Направленням на огляд водія транспортного засобу від 15.05.2026 підтверджується, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння — запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та порушення координації рухів. У зв`язку з відмовою від проходження огляду за допомогою технічного засобу «Алкотестер Драгер 6810» його було направлено для проходження медичного огляду у КНП «Верховинська БПЛ» ВСР.
Висновком щодо результатів медичного огляду від 15.05.2026, складеним на підставі акта медичного огляду № 8, встановлено, що огляд ОСОБА_1 проведено 15.05.2026 о 15 год. 15 хв. черговим лікарем КНП «Верховинська БПЛ» ВСР, за результатами якого визнано, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння.
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту вважає, що огляд на стан сп`яніння у медичному закладі було проведено в порушення вимог відповідної Інструкції, а тому суд першої інстанції безпідставно послався на висновок лікаря медичного закладу, яким встановлено перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок лікаря медичного закладу, яким встановлено, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння є доказом, який повинен бути оформлений у встановленому законом порядку та може бути визнаний недопустимим за наявності певних правових підстав.
Зокрема, висновок лікаря про перебування обстежуваної особи у стані сп`яніння може бути визнаний недопустимим доказом, якщо судом буде встановлено, що він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Висновок лікаря може бути визнаний недопустимим доказом, коли судом буде встановлено, що він був зроблений у порушення встановленого законом порядку або лікарем медичного закладу, який не мав права проводити такий огляд і не мав належних повноважень. 
Таким чином, враховуючи наведене, необхідно прийти до висновку, що для визнання доказу недопустимим та таким, що отриманий всупереч встановлених законом вимог з істотним порушенням прав та свобод людини, необхідно встановити наявність певних порушень, які доводять існування відповідних правових підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про недопустимість висновку лікаря медичного закладу носять голослівний і бездоказовий характер та не підтверджені даними, які дозволяють встановити наявність, певних порушень під час проведення огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу у медичному закладі. 
Так, висновок лікаря медичного закладу повністю відповідає вимогам відповідної Інструкції та містить посилання на те, що його складено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Відповідно до чинного законодавства висновок лікаря медичного закладу щодо результатів медичного огляду не повинен містити обґрунтування його правильності, оскільки такі данні зазначаються у відповідному Акті медичного огляду. 
Зокрема, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду у якому зазначаються результати зовнішнього огляду, поведінки обстежуваної особи, стан свідомості, дані щодо мовної здатності, вегетативно-судиних реакцій, рухової сфери, наявність ознак нервово-психічних захворювань, органічного ураження нервової системи, використання технічних засобів для визначення наявності або вимірювання стану сп`яніння та їх результати.
Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.
Апеляційний суд вважає, що стороною захисту не доведено, що огляд на стан сп`яніння було проведено з істотним порушенням вимог чинного законодавства та прав і свобод водія транспортного засобу, якого було обстежено у відповідному закладі охорони здоров`я лікарем медичного закладу. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що результати огляду на стан сп`яніння не можуть вважатися беззаперечним доказом, який має заздалегідь встановлену силу, оскільки суд приходить до висновку про винуватість у вчиненні правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх наявних у справі доказів. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я проводиться у відповідності до вимог ст.266 КУпАП з метою відсторонення водія транспортного засобу від керування цим транспортним засобом.
За таких обставин, результати огляду на стан сп`яніння, який був проведений поліцейським або висновок лікаря медичного закладу щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів не можуть бути визнані єдиним та достатнім доказом, який поза розумним сумнівом доводить перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, оскільки це питання вирішується судом внаслідок дослідження сукупності всіх доказів по справі. 
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що питання щодо доведеності факту перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння повинно бути вирішено судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, на підставі об`єктивної оцінки сукупності зібраних доказів з погляду їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Відеозаписом (диск 1, оранжевий, файл 0000000_00000020260518093355_0006) зафіксовано повідомлення ОСОБА_1 про складення щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення за керування транспортним засобом без поліса обов`язкового страхування, а також роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Відеозаписом (диск 1, оранжевий, файл 0000000_00000020260518094831_0007) зафіксовано ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, повідомлення про направлення матеріалів для розгляду до Верховинського районного суду, а також підтвердження ним факту ознайомлення з протоколом та отримання його копії.
Відеозаписом (диск 1, оранжевий, файл 0000000_00000020260518101018_0008) зафіксовано повідомлення ОСОБА_1 працівнику поліції про вживання ним пива після ДТП. Надалі його ознайомлено зі змістом протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП, складеного у зв`язку з вживанням алкогольного напою після ДТП, та повторно роз`яснено право на отримання правової допомоги.
Відеозаписом (диск 1, білий, файл 0000000_00000020260515140453_0001) зафіксовано спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , під час якого останній повідомив про обставини свого руху та підтвердив вживання після ДТП однієї пляшки пива об`ємом 0,5 л. При цьому ОСОБА_1 заперечував винуватість у вчиненні ДТП, зазначаючи, що його «підрізав» інший транспортний засіб. Від проходження огляду на місці за допомогою алкотестера він відмовився, погодившись пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, куди надалі попрямував разом із працівниками поліції.
Відеозаписом (диск 1, білий, файл 0000000_00000020260515141953_0002) зафіксовано рух ОСОБА_1 разом із працівниками поліції до медичного закладу.
Відеозаписами (диск 1, білий, файли 0000000_00000020260515143453_0003, 0000000_00000020260515144954_0004) зафіксовано складення працівником поліції направлення ОСОБА_1 на медичний огляд у закладі охорони здоров`я.
Відеозаписами (диск 1, білий, файли 0000000_00000020260515150454_0005, 0000000_00000020260515151954_0006) зафіксовано проведення медичного огляду ОСОБА_1 лікарем.
Відеозаписами (диск 2, файли 0000000_00000020260515153454_0007, 0000000_00000020260515154954_0008) зафіксовано продовження медичного огляду ОСОБА_1 , у тому числі проведення рентгенологічного дослідження з метою встановлення можливих травм, отриманих під час ДТП, а також надання ним письмових пояснень щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.
Відеозаписом (диск 2, файл 0000000_00000020260515160454_0009) зафіксовано проведення ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Алкофор», за результатами якого встановлено 0,9 проміле алкоголю, а також складення лікарем відповідного медичного висновку.
Відеозаписом (диск 2, файл 0000000_00000020260515161954_0010) зафіксовано передачу лікарем працівникам поліції висновку за результатами медичного огляду та продовження надання ОСОБА_1 пояснень щодо обставин події. На уточнення працівника поліції лікар підтвердила наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зазначивши, що у висновку закреслено відомості про відсутність таких ознак.
Апеляційний суд вважає, що твердження апелянта про відсутність в його діях складу правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, й апеляційний суд їх до уваги не бере.
Так, статтею 124 КУпАП передбачено, що відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху настає тільки за умови, що воно спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення учасника дорожнього руху до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП є наявність пошкодження транспортних засобів та іншого майна внаслідок порушення правил дорожнього руху. 
Системний аналіз вищевказаної статті свідчить про те, що вона спрямована на захист прав власників транспортних засобів, вантажу та іншого майна від порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху. 
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила дорожнього руху, які є обов`язковими для виконання.
Так, відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 668840 від 18.05.2026, схеми місця ДТП, фототаблиць та інших досліджених судом доказів убачається, що 15.05.2026 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero», не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив з`їзд транспортного засобу в кювет, унаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
При цьому схема місця ДТП містить відомості про місце розташування транспортного засобу та характер наявних на ньому пошкоджень, а фототаблиці об`єктивно фіксують механічні пошкодження автомобіля після ДТП. Вказану схему ОСОБА_1 підписав без зауважень.
Таким чином, сукупність досліджених доказів свідчить про те, що саме неврахування ОСОБА_1 дорожньої обстановки та не вибір безпечної швидкості руху призвели до втрати ним контролю над транспортним засобом, його з`їзду в кювет та пошкодження автомобіля, що свідчить про порушення ним вимог п. 12.1 ПДР України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Викладені обставини вказують на те, що суддя суду першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП.
Доводи захисника про те, що транспортний засіб Mitsubishi Pajero фактично належить ОСОБА_1 , оскільки був ним придбаний у ОСОБА_2 , який не має будь-яких претензій щодо його пошкодження, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до наявних у справі доказів, власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_2 . Відсутність державної реєстрації переходу права власності та наявність письмової заяви попереднього власника про відсутність претензій не спростовують факту пошкодження транспортного засобу внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху.
Посилання захисника на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про відсутність свідків та потерпілих, також не свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення. 
Так, порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР та пошкодження транспортного засобу підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів, які досліджені судом.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що складання протоколів ЕПР1 № 668840 та № 668855 після трьох днів з часу виникнення відповідних правових підстав свідчить про їх недопустимість, оскільки національне законодавство не містить часових обмежень щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані у справі докази та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи автомобілем, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, унаслідок чого здійснив з`їзд автомобіля з проїзної частини дороги та його пошкодження, а після дорожньо-транспортної пригод
Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Савчука Р.Р. залишити без задоволення.
Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв