Справа № 526/4517/23
Провадження № 2/526/20/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 липня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Павленко Т. І.
адвокатів Шаповалова А.М., Коваленка І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гадяч цивільну справу № 526/4517/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,
з участю позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
представника органу опіки та піклування Ясницької І.В.

в с т а н о в и в:

01 грудня 2023 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, вказуючи, щоїї донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час якого народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Рішенням Гадяцького районного суду від 22.01.2020 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано. 11.08.2020 року Гадяцьким районним судом винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. Через агресивну поведінку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_6 та малолітніх дітей, батьки дітей самостійно домовились між собою та встановили графік зустрічей батька з дітьми. Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 брала участь у здійсненні захисту територіальної цілісності України, як медична сестра. На цей період діти проживали з бабою – позивачкою ОСОБА_1 та дідом – ОСОБА_7 , а батько ОСОБА_2 участі у вихованні не брав і не допомагав в їх утриманні. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 – мати дітей - загинула під час виконання бойового завдання.Після її смерті відповідач не цікавився життям своїх дітей, їх навчанням, самоусунувся від їх виховання, стосунків із ними не підтримує, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дітей не надає. Також, ОСОБА_2 неодноразово піднімав руку на дітей, зловживає алкогольними напоями, має схильність до агресії, що підтверджується постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.07.2018 року по справі № 233/3380/18, де вказано, що ОСОБА_2 при виконані службових обов`язків знаходився в стані алкогольного сп`яніння та постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.10.2020 року по справі №945/1710/20, де вказано, що ОСОБА_2 в ході виконання обов`язків військової служби, був у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим діти можуть стати жертвами чергового нападу агресії зі сторони відповідача. Відповідач вихованням своїх дітей не займається, часу з ними не проводить. Після смерті матері позивач ОСОБА_1 та їх дід ОСОБА_7 самостійно займаються доглядом та вихованням своїх онуків та забезпечують їх всім необхідним. Крім того, позивач має відмінне здоров`я, шкідливих звичок або аморальної поведінки не має, психічним захворюванням не страждає, матеріально забезпечена. У зв`язку з цим позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначити її опікуном над неповнолітніми онуками, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з моменту смерті матері дітей ОСОБА_6 , а саме з 15.10.2023 року та до досягнення дітьми повноліття, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді від 02.01.2024 року провадження у зазначеній справі відкрито.
19 січня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому він вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає бо, починаючи з 2016 року він проходив службу в ЗСУ, тому рідко потрапляв додому, що відобразилось на відносинах з дружиною та призвело до розірвання шлюбу. Проте, після розірвання шлюбу весь час сплачував аліменти та не має жодної заборгованості. Кожного разу, коли отримував відпустку, їхав додому, щоб спілкуватись з дітьми. Під час служби ОСОБА_6 в лавах ЗСУ діти проживали з батьками дружини. Починаючи з 24.02.2022 по 29.10.2023 жодного разу він не був у відпустці, оскільки постійно брав участь у бойових діях. Лише 01.09.2022 на один день потрапив додому, щоб сина відвести в перший клас, а доньку до дитячого садка. Позивач вказує, що оскільки весь час був на передовій, тому не міг спілкуватись з вчителями, відвідувати школу та дитячий садок, про що було відомо позивачці та директору Сарського опорного ліцею, де навчався син. Після смерті бувшої дружини 28.10.2023 він отримав відпуску та 29.10.2023 прибув до с. Сари, щоб побачитись з дітьми, але за адресою ОСОБА_1 дітей не було. Йому відмовились повідомляти про місце їх перебування. Після його звернення до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області та Служби у справах дітей Гадяцької міської ради було встановлено, що ОСОБА_1 перевезла дітей до свого родича у с. Михайлівка Гоголівської селищної громади. Разом з працівниками служби у справах дітей та поліцейським, за попередньою домовленістю, він приїхав до дітей у с. Михайлівка, проте дітей у цьому населеному пункті вже не було, тому він вимушений був звернутись до поліції про розшук дітей, які як було встановлено, перебували у АДРЕСА_1 . Прибувши за вказаною адресою, він намагався потрапити до дітей, проте ОСОБА_1 та її знайомі чинили перешкоди і він був змушений викликати поліцію та працівника служби у справах дітей. Побачившись з дітьми, було видно, що вони йому раді, проте бояться вчинити не так, як налаштовує їх баба проти нього. Через перешкоди, що чинила йому позивач, він не зміг забрати дітей. Після загибелі ОСОБА_6 він вирішив присвятити своє життя дітям, тому звільнився з лав ЗСУ, облаштував житло по АДРЕСА_2 для забезпечення належного проживання в ньому дітей. Відповідач заперечує, що зловживає алкогольними напоями та під час відпусток приходив до дітей у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що жодного разу не притягувався до відповідальності за насильство в сім`ї та інші правопорушення стосовно колишньої дружини та дітей. Навпаки в період з 01.01.2020 по теперішній час до поліції надійшло два повідомлення, в яких він звертався про допомогу у побаченні з дітьми. Вважає, що саме позивач травмує психіку дітей, перевозячи їх з одного місця до іншого. Діти в силу свого малого віку бояться розгнівати бабу та змушені виконувати її вказівки. Щодо притягнення його до адміністративної відповідальності Костянтинівським міськрайонним судом 03.07.2018 та Миколаївським районним судом 21.10.2020 за виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння, то вказані рішення відносяться до подій шести та трирічної давнини, стосуються проходження служби та не відносяться до його стосунків з дружиною та дітьми. Згідно службової характеристики з місця його служби від 26.10.2023, він зарекомендував себе з позивної сторони, до виконання службових обов`язків ставився добре, не має схильності до вживання спиртних напоїв. Щодо висновку психолога наданого позивачем, то він зроблений лише на підставі пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_7 без вивчення будь-яких документів спілкування з дітьми та ним. Зазначив, що на підставі п.2 ч. ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що є виключною мірою. За таких обставин вважає, що відсутні законні підставі позбавлення його батьківських прав, встановлення над його дітьми опікуна та стягнення з нього аліментів, тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та стягнути з неї судові витрати на правничу допомогу. 
15 липня 2024 від представника позивача адвоката Шаповалова А.М. надійшла відповідь на відзив, в якій він з підстав, зазначених у позові просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 
05 грудня 2024 року від представника позивача адвоката Шаповалова А.М. надійшли пояснення по справі, в яких позивач не погоджується з висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гадяцької міської ради від 14.12.2023 за №688 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 19.12.2023, вказуючи, що він не повинен братись судом до уваги, так як носить виключно рекомендаційний характер.
Ухвалою суду від 17.07.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області. 
Ухвалою суду від 11.12.2024 витребувано докази щодо притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Ухвалою суду від 15.01.2025, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24.03.2025, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову , а саме не забирати малолітніх дітей з місця їх постійного проживання у с. Грунь, Охтирського району, відмовлено.
Ухвалою суду від 11.06.2025 в задоволенні заяви  ОСОБА_1  про врегулювання спору за участі судді відмовлено.
Ухвалою суду від 11.06.2025 витребувано докази щодо доходів відповідача.
Ухвалою суду від 11.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 22.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача – адвоката Шаповалова А.М. про повернення до стадії підготовчого судового засідання для виклику свідка.
Ухвалою суду від 13.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача – адвоката Шаповалова А.М. про призначення судово - психіатричної експертизи відповідачу та судово – психологічної експертизи щодо відносин відповідача з дітьми.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, суду пояснила, що її донька перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають двох дітей, їх шлюб розірвано. З початком війни дочка вступила в лави ЗСУ і діти стали проживати з нею. Дочка дозволила ОСОБА_10 спілкуватися з дітьми по 2 години. Коли дочка загинула, вони відправили дітей до родичів у селище Гоголево, а згодом переїхали в с. Грунь, Сумської області, де знайшли собі роботу. ОСОБА_2 уваги дітям не приділяв, поводився з ними жорстоко, Святозара закривав у чорну кімнату, внаслідок чого той став заїкатися, двічі притягався до адміністративної відповідальності. Він неодноразово приїздив у село, але діти не хотіли його бачити, бо вони його бояться. Вважає, що через жорстоке поводження з дітьми та недостатнє спілкування з ними його слід позбавити батьківських прав. 
Представник позивача адвокат Шаповалов А.М. підтримав позовні вимоги, вказавши підставою для позбавлення батьківських прав жорстоке поводження, катування та насилля батька над дітьми та халатне ставлення до дітей.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що має бажання нормальних стосунків у сім`ї з дідом та бабою, однак останні налаштовують дітей проти нього. Також вказав, що він дійсно мало спілкувався з дітьми, оскільки з 2014 року пішов захищати Україну. Щоб повести сина у перший клас, він практично самовільно залишив військову частину та на добу прибув до села, щоб відвести сина у школу, а дочку в дитячий садок. Коли його повідомили про смерть колишньої дружини, він відразу ж взяв відпустку, приїхав до села, але дітей там не було. З допомогою поліції він шукав дітей, звертався в службу в справах дітей і спільно встановлювали їх місце проживання: вони знаходились в селищі Гоголеве невідомо в кого. Потім через деякий час вони переїхали в с. Грунь, Сумської області, він туди приїздив, йому перешкоджали бачити дітей, всі його гостинці вони або викидали або роздавали іншим. На даний час діти проживають з ним. Він налагодив усі контакти, діти ходять в школу, вони разом проводять дозвілля, мають повне взаєморозуміння. Факти катування та жорсткого поводження з дітьми заперечує.
Представник відповідача адвокат Коваленко І.І. заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказавши на відсутність жодного судового рішення, яке б свідчило про жорстоке поводження батька з дітьми або якусь його іншу протиправну поведінку. 
Представник служби у справах дітей Панасенко О.В. проти позову заперечила, суду пояснила, що знає дану ситуацію давно, оскільки ОСОБА_2 неодноразово звертався до служби зі скаргами про те, що дід і баба не дозволяють бачитися і спілкуватися з дітьми. Тоді вона зв`язувалась з ОСОБА_11 і вони спільно залагоджували дане питання. Після загибелі ОСОБА_12 , баба з дідом вивозили дітей і їм доводилось за допомогою поліції їх розшукувати. Є очевидним, що дід з бабою налаштовують дітей проти батька, тому підстав для задоволення позову не вбачає. В подальшому у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей.
Представник органу опіки та піклування Гадяцької міської ради Ясницька І.В. суду пояснила, що дану сім`ю знає давно, ОСОБА_2 воював з 2016 року, тому не міг повноцінно виховувати дітей, однак він приїздив, звертався до служби за допомогою аби мати можливість побачитися з дітьми. На даний час він старається забезпечити дітей як матеріально, так і забезпечити їм освітні і соціальні контакти, а баба налаштовує дітей проти батька. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що її син зустрічався з ОСОБА_11 9 місяців, забирав дітей, полюбив їх. Коли ОСОБА_14 загинула, вони забрали їх до себе в село, баба з дідом купили будинок, влаштувалися на роботу, діти пішли до школи. ОСОБА_2 приїздив до села неодноразово, привозив гостинці, подарунки. Аміра не хотіла спілкуватися з батьком, ОСОБА_4 через раз. ОСОБА_15 говорила, що ОСОБА_2 вживає спиртні напої, ігрозалежний, вчиняв насильство щодо неї в присутності дітей.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що знає ОСОБА_17 з 2023 року, коли вона приїхала у село на похорон побратима. ОСОБА_14 приїздила до них з дітьми, потім загинула. ОСОБА_1 говорила, що приїхав чоловік ОСОБА_12 і вимагав документи на дітей, щоб не служити в армії. Його дружина зустрічалась з ОСОБА_2 і говорила, що він був з перегаром. Діти боялись батька, бо вони його не знали. Чув, що у школу ходив, але особисто ОСОБА_2 ніколи не бачив і не спілкувався з ним.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що була знайома з ОСОБА_19 , яка з її сином хрестила дитину побратима. Познайомилась на похоронах її сина. Потім вона приїздила до неї з дітьми, вони обговорювали питання її служби і ОСОБА_14 казала, що не може перервати контракт. Ще розповідала, що перший чоловік випивав, потім вона зійшлася з ОСОБА_2 , він був безвідповідальним, ображав дітей, виганяв її з дому з дітьми. Казала, що він маніпулятор, зраджував. Після загибелі ОСОБА_12 запропонували ОСОБА_20 переїхати до них в село. Вони погодились, купили будинок, діти пішли в місцеву школу. ОСОБА_2 приїжджав, вона з ним спілкувалася, він говорив, що знав її сина, в якого були стосунки з ОСОБА_21 . Він був недоглянутий, мав брудний одяг, видно було, що діти його не знають. ОСОБА_22 їздив часто до дітей, які пішли з ним на контакт, але він їх викрав, потім їх повернули. Потім ще приїздив, забрав дітей, які тепер проживають разом з ним.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 у с. Грунь, знає їх з 2023, а дітей з 2024 року. Діти до неї ходили в гості, їм було цікаво її господарство. Вона спілкувалась з ОСОБА_2 , він їй говорив, що прийшов діток провідувати. Вона стала просити, щоб не забирав дітей, а він говорить, що хоче вчити з ними уроки. Верби виводили до нього дітей, але так як з батьком вони з ним не спілкувались. Коли перший раз він їх викрав, потім діти боялись батька, останній раз діти не вийшли до батька. Діти казали, що не хочуть бути ОСОБА_24 , а ОСОБА_25 по мамі. ОСОБА_26 не бачила і щоб бив дітей не бачила. 
Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 в с. Грунь, зі слів якої їй відомо, що ОСОБА_14 пішла служити, щоб погасити кредити. Коли ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_21 , бив її, закривав сина у темній кімнаті, після чого той став заїкатись, вчиняв конфлікти, вони часто ночували у сусідки. Вчиняв фізичне насильство, через що ОСОБА_14 потрапляла до лікарні. ОСОБА_14 не дозволяла ОСОБА_2 гуляти з дітьми самому. Він часто провокував ОСОБА_28 на конфлікти. Коли ОСОБА_14 загинула, він приїхав забрати дітей, сказав, що не хоче служити. Має ігрову залежність, багато програв. ОСОБА_4 говорив, що батько залякує, не дозволяє дзвонити бабі. ОСОБА_2 вживав алкоголь в присутності дітей. ОСОБА_2 викрав дітей у бабусі і дідуся, після чого діти були в синяках.
Свідок ОСОБА_29 суду пояснила, що товаришувала з ОСОБА_30 , яка розповідала їй, що ОСОБА_2 приходив додому п`яним, будив дітей, облив її кип`ятком. Була свідком, коли ОСОБА_2 принижував ОСОБА_31 словесно. З ОСОБА_19 бачились, коли ОСОБА_2 не було вдома. Безпосереднім очевидцем конфліктів вона не була, насильства щодо дітей безпосередньо не бачила. Коли ОСОБА_14 служила, ОСОБА_32 навідувався до дітей. Один раз бачила, що коли ОСОБА_32 підходив до дітей, то вони його боялись, не хотіли йти. ОСОБА_2 приїхав до ОСОБА_1 і матюкав її, тому була викликана поліція. Їй відомо, що ОСОБА_1 не налаштовувала дітей проти батька.
Свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що познайомився з ОСОБА_19 у 2023 при обряді хрещення у ОСОБА_34 , який згодом загинув. Він мав намір одружитись з нею, познайомився з дітьми, щоб їх виховувати. ОСОБА_14 говорила, що її чоловік ображав, закривав дітей. Після смерті ОСОБА_12 , дід , баба і діти переїхали в с. Грунь. Він бачив ОСОБА_2 два рази, перший: коли приїхав до його помешкання, хотів бачити дітей, але вони не захотіли з ним спілкуватись. Другий раз бачив його біля школи, коли він приїхав до дітей. До цього моменту його не було. 
Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що три роки тому загинув її хрещеник ОСОБА_36 , до нього ОСОБА_14 приїздила на його похорон і до його батьків. Вона запитала у ОСОБА_12 , чого вона на війні, на що та відповіла, що хоче йти в ЗСУ, щоб підняти 3-х дітей, казала, що чоловік її ображав. Коли загинула ОСОБА_14 , її батьки переїхали в село разом з дітьми ОСОБА_12 . Вона одного разу була в гостях у ОСОБА_37 , коли приїхав батько дітей. ОСОБА_38 злякались, не вийшли. Приїхав дільничний, начальник служби у справах дітей, розмовляли з ними. Діти на контакт з батьком не вийшли. На першому дзвонику були щасливі з бабою та дідом, але трусились, бо боялись батька. Зараз діти не щасливі - бачила на фотографіях. Вона бачила батька дітей близько 2 годин. У дітей не було пориву до батька, діти не вийшли. Батько з`явився у житті дітей після смерті ОСОБА_12 . ОСОБА_39 казала, що в нього був борг по аліментах. Дітей виховували дідусь та бабуся, зараз дітей у селі немає, вони проживають з батьком. 
Свідок ОСОБА_40 суду пояснила, що разом проходила службу з ОСОБА_41 , яка розповідала про своє сімейне життя і як чоловік знущався над нею. Відносно неї були вчинені дії сексуального характеру при дітях. ОСОБА_2 дітей покарав, після чого ОСОБА_4 став заїкатись, обіцяв, що і ОСОБА_5 буде заїкатись. Він палив одяг ОСОБА_12 і вона не мала в чому ходити. До загибелі ОСОБА_12 з дітьми не спілкувався, з ОСОБА_19 теж. Вважає, що забрав дітей, щоб отримувати допомогу. З ОСОБА_2 особисто не знайома, ніколи не спілкувалась, де працював не знає, знає, що був військовослужбовцем. Коли діти жили у ОСОБА_37 , вона спілкувалась з ними по відеозв`язку, а як ОСОБА_22 забрав дітей – більше не спілкувалась. Щодня спілкується з ОСОБА_42 , яка їй розповідає про дітей, батько не дав їй поговорити з дітьми. 
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_43 показав суду, що зараз проживає у м. Києві разом з батьком та сестрою, де відвідує школу, у нього все добре, йому подобаються київські вчителі та школа, там він має багато друзів і надалі хоче відвідувати цю школу та проживати з татом. Фактів насилля зі сторони батька не підтвердив, вказав, що бабуся попросила так сказати аби швидше закінчилися суди.
Судом встановлено, що ОСОБА_44 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (т.1 а.с. 12).
07.06.2008 року ОСОБА_45 зареєструвала шлюб з ОСОБА_46 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище на ОСОБА_47 . Рішенням Гадяцького районного суду від 02.09.2014 цей шлюб було розірвано (т.1 а.с.30).
3 липня 2015 року у відділі ДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Онищук Юлія зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила своє прізвище на ОСОБА_22 , актовий запис № 1358.
Від шлюбу подружжя ОСОБА_22 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 22.01.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано (т.1 а.с. 27).
11 серпня 2020 року Гадяцьким районним судом Полтавської області було видано судовий наказ за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_48 в розмірі однієї третини заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 10.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 35).
З 31 березня 2016 року ОСОБА_2 проходив військову службу у ЗСУ за контрактом (а.с.145 зворот, т.1)
21.07.2020 ОСОБА_49 уклала контракт про проходження військової служби у ЗСУ строком на 3 роки (т.1 а.с. 61-63). Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №202 від 21.07.2023 сержанту ОСОБА_6 , санітарному інструктору евакуаційного відділення медичної роти військової частини продовжено термін дії контракту з 21.07.2023 понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення …до оголошення демобілізації (т.1 а.с. 50). 
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 загинула у смт. Борова, Ізюмського району, Харківської області.
22 листопада 2023 року ОСОБА_2 звільнений з військової служби відповідно до п.г ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
01 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Гадяцької міської ради із заявою, в якій просив вирішити питання щодо визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми сином та дочкою, оскільки їх баба ОСОБА_1 та дід перешкоджають йому у зустрічі та спілкуванні з дітьми та налаштовують дітей проти нього. На даний час місце перебування дітей йому невідомо. Зокрема 01.11.2023 він прибув до місця проживання ОСОБА_1 , де йому було відмовлено у спілкуванні з дітьми і дід повідомив, що діти в таборі, проте де саме не вказали (т.1.а.с.129).
Встановлено, що діти знаходились у селищі Гоголеве, Миргородського району.
4 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ВП №1 Миргородського РВП з заявою про встановлення місцезнаходження його дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які після загибелі дружини залишились проживати з тещею ОСОБА_1 .
Встановлено, що діти знаходяться у с. Грунь, Охтирського району, Сумської області разом з бабою ОСОБА_1 .. У вказаному населеному пункті діти ходили до школи.
З 25 квітня 2025 року діти проживають з батьком ОСОБА_2 у м.Київ та відвідують школу.
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гадяцької міської ради від 14.12.2023, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради №688 від 19.12.2023 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , комісія з прав дитини не вбачає у діях та вчинках ОСОБА_2 ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, тому вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1 а.с. 140-142). 
ОСОБА_2 на обліку у лікаря – нарколога та психіатра не перебуває, згідно довідки про проходження психіатричного огляду на предмет вживання психоактивних речовин від 06.12.2023 протипоказання для служби в ЗСУ відсутні (а.с. 143-144 т.1)
Заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 не має. (а.с.138 т.1)
Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 89 ЦПК України).
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у позовній заяві вказано систематичне, тривале невиконання батьком своїх обов`язків та байдуже ставлення до дітей. В судовому засіданні стороною захисту на стороні позивача наведено іншу підставу для позбавлення батьківських прав – жорстоке поводження з дітьми та їх катування.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, в межах заявлених підстав для позбавлення батьківських прав та наданих на їх підтвердження доказів, суд надає оцінку наданим стороною позивача доказів.
На підтвердження позовних вимог про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 баба малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – ОСОБА_1 подала до суду копії матеріалів своїх звернень до відділення поліції №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, з яких вбачається, що в період з 01.01.2020 року по 27.10.2023 року до відділу поліції від неї надходило два повідомлення, а саме: 1) повідомлення, яке надійшло на лінію «102» 07.06.2021 року та було зареєстровано до журналу єдиного обліку відповідно до наказу МВС України від 08.02.2019 №100 «Про затвердження Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події» за №2491 від 07.06.2021 щодо проведення бесіди з ОСОБА_2 , 1990 р.н., який порушує вимогу для відвідування дітей у визначені дні між ОСОБА_6 . За результатами проведеної перевірки по зверненню ОСОБА_1 , було прийнято рішення про списання матеріалів справи ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за відсутності ознак складу адміністративного чи кримінального правопорушення; 2) повідомлення, яке надійшло на лінію «102» 14.09.2021 року та було зареєстровано до журналу єдиного обліку відповідно до наказу МВС України від 08.02.2019 №100 «Про затвердження Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події» за №4229 від 14.09.2021 року щодо колишнього зятя ОСОБА_2 , котрий вчиняє сварку та намагається побачити дітей. За результатами проведеної перевірки по зверненню ОСОБА_1 , було прийнято рішення про списання матеріалів справи ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за відсутності ознак складу адміністративного чи кримінального правопорушення. (т.1 а.с.33).
Таким чином, жодне процесуальне рішення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності чи наявність в його діях ознак будь – якого правопорушення жодним компетентним органом не було встановлено, а відтак суд не може прийняти дані звернення, як доказ на підтвердження позовних вимог, оскільки вказані матеріали не містять даних про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків та жорстоке поводження з дітьми.
З копії довідки Сарського опорного ліцею Гадяцької міської ради №01-26/188 від 30.10.2023, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що її онук ОСОБА_43 , учень 2 класу проживає з бабусею і дідусем з 2020 року по цей час - 30.10.2023. Батько у вихованні дитини участі не бере (не спілкується з вчителем, не відвідує батьківські збори, не забирає дитину додому). Вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_1 (т.1 а.с.36).
Сарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини 31.10.2023 ОСОБА_1 було видано довідку №575 в тім, що вона опікувалась дітьми ОСОБА_50 та ОСОБА_51 (приводила їх на медогляди, щеплення в Сарську АЗПСМ та викликала лікаря на дім під час захворювання дітей, тоді як їх мати ОСОБА_6 знаходилась на військовій службі з липня 2020 року (т.1 а.с. 37).
З характеристики учня 2 класу Сарського опорного ліцею Гадяцької міської ради вбачається, що вихованням і навчанням учня займаються бабуся ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_7 , оскільки мама ОСОБА_52 вступила в лави ЗСУ. Батько ОСОБА_2 участі у вихованні та навчанні дитини не брав, не цікавився успіхами дитини, не відвідував батьківські збори (т.1 а.с. 38).
Згідно акту №316 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.10.2023, заявник ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_7 та онуками ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 дійсно проживають разом з січня 2020 по даний час за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 32).
З наданих разом з відзивом відповідачем копій документів встановлено, що ОСОБА_2 з 2016 року проходив службу у ЗСУ та в подальшому був звільнений з неї за сімейними обставинами.
Згідно службової характеристики з військової частини НОМЕР_2 від 26.10.2023, ОСОБА_2 характеризується позитивно, до вивчення військової справи та виконання своїх службових обов`язків ставиться добре, не має схильності до вживання спиртних напоїв. В конфліктних ситуаціях знаходить співпрацю з товаришами та командирами, начальниками (т.1 а.с.139).
Таким чином судом встановлено, що у зв`язку з проходження відповідачем військової служби та виконання бойових завдань, він не міг часто приїздити до дітей та спілкуватись з ними, відповідно брати участі у їх вихованні, відвідувати батьківські збори та приводити на профілактичні щеплення. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 під час коротких відпусток намагався побачитись з дітьми, проте позивач ОСОБА_1 , у якої проживали його діти, чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми, в зв`язку з чим він неодноразово звертався до поліції та служби у справах дітей. В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 покинув службу, аби 1 вересня доїхати до с. Сари та відвести сина ОСОБА_4 до 1 класу, а дочку ОСОБА_54 до дитячого садка. Дані факти та обставини спростовують посилання позивача про те, що відповідач не цікавився життям своїх дітей, їх навчанням, самоусунувся від їх виховання та не підтримував з ними стосунків. Епізодичне побачення з дітьми було викликане об`єктивними та істотними труднощами, пов`язаними з проходженням військової служби.
Постановами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.07.2018 року (справа № 233/3380/18) та Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.10.2020 року (справа №945/1710/20) на ОСОБА_2 були накладені адміністративні стягнення у вигляді штрафів за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.3 ст. 172-20 КУпАП, яка передбачає відповідальність за розпивання алкоголю, вживання наркотиків або появу/виконання обов`язків у стані сп`яніння військовослужбовцями в умовах воєнного стану (т.1 а.с. 24, 29).
Саме по собі притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172 -20 КУпАП не може свідчити про ухилення від виконання ним батьківських обов`язків і жорстоке поводження з дітьми та додатково спростовується наданою ОСОБА_2 службовою характеристикою з військової частини від 26.10.2023, в якій зазначено, що останній не має схильності до вживання спиртних напоїв. Таким чином, вказані дві постанови суду про притягнення до відповідальності суд не може визнати належними доказами на підтвердження позовних вимог.
Згідно повідомлення Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 26.12.2024, наданого на виконання ухвали суду від 11.12.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної та кримінальної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_6 не притягувався (т.2 а.с.58).
Сторона позивача стверджує, що  ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, є агресивним, однак такі доводи спростовується довідками лікаря-психіатра та лікаря нарколога КНП «Гадяцька міська центральна лікарня Гадяцької міської ради» від 10.01.2024 та 20.01.2024, згідно яких відповідач у лікаря-психіатра та у лікаря нарколога на обліку не перебуває, психічний стан на час огляду 10.01.2024 без відхилень (т.1 а.с. 144)
Як на підставу ухилення від виконання батьківських обов`язків позивач вказує на наявність у ОСОБА_2 заборгованості по стягнутих рішенням суду аліментах.
Згідно довідки Гадяцького відділу ДВС Миргородського району Полтавської області Східного міжрегіонального управління юстиції №25618-2 від 30.10.2023, у  ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_6 (т.1. а.с.138). Таким чином, даний факт спростований належними та допустимими доказами.
На підтвердження факту халатного відношення до дітей сторона позивача надає аудіо запис з чергової частини Деснянського відділу поліції м. Києва за фактом звернення ОСОБА_2 на лінію 102 з приводу пропажі дитини – сина ОСОБА_4 у торгівельному центрі. В ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 відволікся та, не побачивши в полі зору батька, пішов додому. Суд визнає вказану обставину звичайною побутовою ситуацією, яка не має жодних негативних наслідків.
Позивач стверджує, що відповідач жорстоко поводиться з дітьми, побив їх, на підтвердження чого надала суду копії матеріалів з кримінального провадження №12024105030001048 від 23.12.2024 за ч.1 ст. 125 КК України.
З матеріалів справи вбачається, що до відділу дізнання Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала слідчого судді щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про те, що в період часу з 06.08.2024 по 10.08.2024 за адресою: АДРЕСА_4 невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В межах розслідування кримінального провадження №12024105030001048 від 23.12.2024 у присутності ОСОБА_1 та директора Грунського ліцею були допитані малолітні  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили, що на початку серпня 2024 року їх батько приїхав у с. Грунь та забрав їх у м. Київ. Вони прохали батька, щоб він відвіз їх назад до бабусі, проте йому це не сподобалось і він їх побив палицею. При чому Аміру перед побитям закрив у ванній кімнаті без світла (т.3 а.с.21-37).
З висновків експерта №042-390-2025 від 02.04.2025 та №042-391-2025 від 20.03.2025 вбачається, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 з урахуванням акту судово-медичного обстеження №481 від 14.08.2024 мали місце тілесні ушкодження - синці по внутрішній поверхні лівого стегна, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, за давністю можуть відповідати 8-12 добам до моменту проведення судово-медичного обстеження та могли утворитись при умовах та у спосіб на які вказує ОСОБА_8 . Під час проведення 28.02.2025 судово-медичного огляду ОСОБА_9 є підстави стверджувати, що у неї були виявлені такі тілесні ушкодження: синець (жовтого кольору, невизначеної форми, розміром 1,2х1(см) в ділянці спини, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження. Дане тілесне ушкодження могло утворитись за 6-7 діб від моменту проведення судово-медичного огляду (який був проведений 14.08.2024), у тому числі у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто у період часу з 06.08.2024-10.08.2024 (т.3 а.с.8-12).
В судовому засіданні судом було переглянуто відеозаписи слідчих експериментів з дітьми по даному кримінальному провадженню та встановлено, що слідчий експеримент, допити неповнолітніх дітей проводились у присутності баби - ОСОБА_1 , статистом був дід – ОСОБА_7 , вчителі, психологи та інші особи не були при цьому присутні. Суд відзначає, що покази дітей на слідчих експериментах про нанесені тілесні ушкодження за місцем їх утворення не відповідають висновкам судово – медичних експертиз. Також суд наголошує на тому, що підозра ОСОБА_2 не була висунута, будь – яке інше процесуальне рішення відносно нього в даних кримінальних провадженнях не було прийняте. Також відсутні будь які судові рішення про визнання винним ОСОБА_2 у спричиненні тілесних ушкоджень його дітям або вчиненні домашнього насильства відносно них.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_43 спростував дані факти та надав їм пояснення.
Таким чином, стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами жорстоке поводження з дітьми відповідача та їх катування.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано висновок психолога ОСОБА_55 від 04.12.2023, з якого вбачається, що на даний час, тобто 04.12.2023, для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бабуся і дідусь залишається пріоритетними об`єктами прив`язаності. Вони сприймаються як такі, що забезпечують дітям надійну підтримку у становленні та безпечну адаптацію. З психологічної точки зору всі психологічні, фізичні, матеріальні та духовні потреби своїх онуків, задовольняє саме бабуся, ОСОБА_1 , в той час як батько, ОСОБА_2 , не проявляє до дітей ані інтересу, ані емоційної прихильності, не цікавився їх потребами та здоров`ям, не приймає фінансової участі в їх житті та розвитку. 
Суд враховує, що даний спеціаліст безпосередньо дітей не бачив та з ними не спілкувався аби встановити їх дійсний психологічний стан, всі відомості ним отримані зі слів діда ОСОБА_7 та баби ОСОБА_1 , які висловили свою суб`єктивну думку спеціалісту з метою отримання потрібного їм висновку, тому суд не може визнати даний висновок психолога допустимим доказом, а тому не приймає його до уваги в якості доказу (а.с.91-96 т.1)
З актів №1, №2 від 16.01.2025 про проведену бесіду практичного психолога з ученицею 1 класу ОСОБА_56 та ОСОБА_57 Грунського ліцею імені Андрія Діхтяренка вбачається, що ОСОБА_9 після запитання про те, чи спілкується з татом замкнулась і перестала відповідати, лише кивала головою. Хлопчик розповів на запитання чи спілкується з татом, що ні, раніше тато телефонував, і хоча у нього була можливість, але розмовляти не хотів. Святозар розповів, що влітку його батько викрав його із сестрою від бабусі. Вони проживали у цей час в Києві. Розповів, що нянька та батько його били, а його сестру – лише батько за те, що просились до бабусі. Били довгою палкою (т.2 а.с. 65-66).
Згідно акту Грунського ліцею імені Андрія Діхтяренка №1 від 25.01.2024 про спостереження за спілкуванням між ОСОБА_2 та ОСОБА_58 , 25.01.2024 року о 12 год.00 хв. ОСОБА_2 прийшов до ліцею, щоб зустрітись з сином. Спілкування його з сином відбувалось з 12 год. 25 хв. до 12 год. 35 хв. Під час зустрічі ОСОБА_4 весь час був відвернутий до вікна та спілкувався неохоче. Едуард запропонував дитині піти до магазину та щось купити, але хлопчик відмовився. Коли було запитано, чи підуть вони до магазину, коли прийде бабуся, то ОСОБА_4 відповів згодою.
Дані акти ні підтверджують, ні спростовують підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а лише свідчать про те, що діти дійсно тривалий час не бачили батька через проходження ним військової служби, відповідно між ними був втрачений близький емоційний зв`язок, який ОСОБА_2 намагався відновити ненав`язливими способами, періодично відвідуючи дітей та наражаючись на перешкоджання зі сторони баби у побаченні з дітьми.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила свою неприязнь до ОСОБА_2 фактично з моменту його одруження з дочкою, що і пояснює її поведінку по відношенню до нього та намагання любими способами позбавити його можливості виховувати власних дітей. Даний факт також підтверджується даними висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гадяцької міської ради від 14.12.2023 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перешкоджала ОСОБА_2 бачитись з дітьми. Переїхавши з дітьми в с. Грунь, Охтирського району Сумської області, категорично відмовлялась повертати дітей батькові, мотивуючи тим, що відповідач бив та ображав їх матір.
Крім цього, судом встановлено, що 16.11.2023 позивач ОСОБА_1 отримала за своєю заявою із Сарського опорного ліцею Гадяцької міської ради особову справу онука ОСОБА_8 , учня 2 класу, у зв`язку зі зміною місця проживання, для продовження навчання дитини у Гоголівській загально освітній школі І-ІІІ ступенів Гоголівської селищної ради, Миргородського району, Полтавської області (т.1 а.с. 131).
Судом встановлено, що в даному населеному пункті діти проживали незначний проміжок часу та школу не відвідували.
Згідно наказів Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області від 01.08.2024 за №2, №3 за заявою ОСОБА_1 малолітніх  ОСОБА_8 та ОСОБА_59 залишених без батьківського піклування тимчасово влаштовано в сім`ю бабусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Суд критично відноситься до даних документів та зауважує, що приймаючи накази №2 та №3 від 01.08.2024 про тимчасове влаштування малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишених без батьківського піклування в сім`ю баби ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області не перевірила, чи дійсно діти залишилися без батьківського піклування, чи мають вони батька, чи позбавлений він батьківських прав та які були правові підстави для прийняття рішення саме Грунською сільською радою за умови, що ні сім`я ОСОБА_1 , ні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають офіційної реєстрації у вказаній громаді, не є внутрішньо переміщеними особами, що вказує на передчасність та безпідставність таких наказів.
З матеріалів справи не вбачається та в ході судового розгляду не вдалось встановити переконливих та об`єктивних обставин, на підставі яких малолітні діти залишили у супроводі діда та баби своє постійне місце проживання та реєстрації в с. Сари Миргородського (колишнього Гадяцького) району Полтавської області та поважність причини для переїзду дітей та зміни їх місця навчання. Суд відзначає, що попереднє місце проживання дітей в с. Сари є більш безпечним, ніж с. Грунь, Охтирського району, Сумської області, яке наближене до прикордоння з рф, де ведуться активні бойові дії. 
Розглядаючи позицію сторони позивача щодо рекомендаційного характеру висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гадяцької міської ради від 14.12.2023 затвердженого рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради №688 від 19.12.2023 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , суд приходить до висновку про визнання його допустимим доказом на спростування позовних вимог, оскільки комісією ретельно були досліджені умови проживання малолітніх дітей, взаємовідносини батька з дітьми та взаємовідносини з іншими членами родини, зокрема бабою та дідом, враховані інші важливі обставини та зроблено правильний висновок в інтересах дітей про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Заявлені позивачем свідки, які були допитані в судовому засіданні, виразили свою суб`єктивну думку щодо даної ситуації, здебільшого висловлюючи жаль до дітей і ситуації в яких вони опинилися. Жоден з них не підтвердив факту ухилення виконання батьком своїх обов`язків та жорстокого поводження з дітьми. Навпаки свідки вказували, що батько неодноразово приїздив у село до дітей та намагався встановити з ними контакт. Про жорстоке поводження з колишньою дружиною їм відомо зі слів або покійної ОСОБА_60 або сторонніх осіб, тому вказані покази судом оцінюються критично, як такі, що не можливо покласти в основу рішення ні на підтвердження, ні на спростування позовних вимог. 
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що після звільнення з лав ЗСУ ОСОБА_2 за місцем свого проживання та реєстрації по АДРЕСА_2 створив всі необхідні умови для життя, навчання та розвитку своїх дітей, які зареєстровані за цією ж адресою, зробив ремонт, придбав сучасні меблі, що також підтверджується актом обстеження умов проживання від 01.12.2023 комісії ССД Гадяцької міської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/ фактичного місця проживання особи №388 від 19.12.2023 (т.1 а.с. 135-137).
Судом також встановлено, що починаючи з 25.04.2025 року діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом з батьком ОСОБА_2 у м. Київ, відвідують навчальні заклади, лікарню, забезпечені належним харчуванням, вихованням, проживанням та розвитком, що підтверджується актами обстеження умов проживання сім`ї (т.3 а.с. 60-73).
Відповідач ОСОБА_2 матеріально забезпечений, працює, що підтверджується повідомленням з Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( т.3 а.с.128-138).
На даний час між ОСОБА_2 та дітьми відновлено родинний зв`язок, встановлено цілісний емоційний контакт, ОСОБА_2 повністю розуміє свою відповідальність за дітей, готовий її нести та виконувати свій батьківський обов`язок, що підтверджується його активною поведінкою самостійно виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей після загибелі їх матері. Дані факти в судовому засіданні підтвердив ОСОБА_43 .
Судом встановлено, що ОСОБА_7 являється власником земельної ділянки площею 20108 кв.м, розташованої на території колишньої Сарівської сільської ради, яка нині перебуває в оренді ТОВ Агро-Край та жилого будинку в с. Сари Гадяцького району, що підтверджується інформацією з додатку «Реєстр нерухомості» від 28.11.2023 та договору купівлі-продажу будинку від 21.01.1989 року, посвідченого нотаріально секретарем виконкому Сарської сільської ради народних депутатів Гадяцького району Полтавської області (т.1 а.с. 49, 51).
Згідно інформації з додатку «Реєстр нерухомості» від 28.11.2023 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 17316 кв.м та земельної ділянки площею 1,8154 га, які перебувають в оренді відповідно ТОВ «Агро-Край» та ТОВ «Савинці», розташованих на території колишньої Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області.
Також встановлено, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_5 , де нею створені всі умови для проживання дітей.
Суд з розумінням відноситься до бережного ставлення ОСОБА_1 до своїх внуків, намагання захистити їх, дати їм свою любов та ласку через втрату дочки, а їх матері, однак відповідно до закону та загальноприйнятих норм саме на батьків покладено обов`язок піклування та утримання дітей і саме батьки мають вирішувати всі питання дітей, готуючи їх до самостійного життя.
Рішенням Гадяцького районного суду від 05.01.2026 у цивільній справі №754/7644/25 за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області про визначення порядку спілкування із онуками, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково та визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спосіб участі у вихованні та спілкуванні баби та діда з малолітніми онуками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким чином: необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, у тому числі шляхом використання програм «Skype», «Viber», «Telegram» чи інших месенджерів в будь-який вільний для дітей час, з урахування розпорядку дня дітей, а саме навчального процесу, відвідування гуртків, відпочинку дітей; у день народження дітей та в день смерті їх матері ІНФОРМАЦІЯ_13 , ІНФОРМАЦІЯ_14 та ІНФОРМАЦІЯ_15 , у присутності батька, за попереднім погодженням місця та часу проведення зазначених зустрічей з батьком та дітьми; святкові дні: Новий рік, Різдво, Великдень, в день народження баби та діда 28 жовтня, 29 січня щороку з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., у присутності батька дітей. Зустрічі проводити з урахуванням інтересів та бажання дітей.
Таким чином, судовим рішенням забезпечено можливість позивача бачитися з онуками та безперешкодно спілкуватися з ними.
Суд також звертає увагу на позицію ОСОБА_2 , який не залишає наміру об`єднати сім`ю та жити мирно в інтересах дітей, підтримуючи один одного.
Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Таким чином, закон визначає обов`язок кожного з батьків виховувати та утримувати своїх дітей і в даному випадку права ОСОБА_2 щодо дітей переважають над іншими обставинами, наведеними ОСОБА_1 .
Так само і діти мають право на належне батьківське виховання, гарантоване їм Конституцією України. 
Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
З аналізу наведених норм права вбачається, що права батьків і дітей становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у право на повагу до приватного і сімейного життя. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, однак права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, які повинні бути в першу чергу враховані судом, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Частиною 1 ст. 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що має систематичний та постійних характер, та має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Таким чином, вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, а також достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька, як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх сина та доньки, зловживає спиртними напоями та жорстоко поводиться з ними.
Проте, судом не встановлено обставин, які б свідчили про небажання відповідача утримувати своїх дітей та брати участь у їх вихованні. В ході розгляду справи було установлено, що ОСОБА_2 , дізнавшись про смерть колишньої дружини - матері дітей, відразу ж прибув до їх місця проживання з метою виконання свого батьківського обов`язку, вчиняв активні дії щодо налагодження стосунків з малолітніми дочкою та сином, вживаючи непопулярні заходи для вилучення дітей від діда та баби з метою їх переїзду за його місцем проживання до м. Київ та забезпечення їх всім необхідним для їх життя та розвитку. 
В свою чергу після смерті матері дітей, позивач ОСОБА_1 активно перешкоджала спілкуванню дітей з батьком, переховувала їх від нього та, враховуючи їх вік, маніпулювала ними, відмовляючи їх від побачень з батьком та намовляючи оговорити батька у спричиненні дітям тілесних ушкоджень. 
Доказів жорсткого поводження ОСОБА_2 з дітьми судом не встановлено.
Інших підстав, передбачених ст. 164 СК України, за якими батько дітей може бути позбавлений батьківських прав судом теж не встановлено.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) розглядає позбавлення батьківських прав як надзвичайний та виключний захід.
У рішенні «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ підкреслив, що розірвання сімейних зв`язків є виправданим лише за виняткових обставин і має суворо відповідати інтересам дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти Росії» суд визнав, що застосування такого радикального заходу може бути правомірним лише у випадках, коли батько/мати протягом тривалого часу не виявляють до дитини жодного інтересу та самоусуваються від виховання.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.
Судом встановлено, що між сторонами існують сімейні правовідносини. В ході розгляду справи позивачем не доведено і судом з інших джерел не здобуто доказів очевидної протиправної поведінки батька щодо дітей, тому жодних правових підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак всі заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що за правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішенням суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючисьст. 12, 81, 141, 263-265, 274, 282 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:

позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач –  ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , проживає по АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач – ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , 
Третя особа - Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, адреса: 37300, вул. Гадяцького договору, 26, м. Гадяч, Миргородського району, Полтавської області, код ЄДРПОУ 43925894.
Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області, місцезнаходження – вул. Лесі Українки, 2 , м. Гадяч, Полтавської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04057327.

Головуюча: Л. В. Максименко