Справа № 521/20322/25
Провадження № 2/522/5869/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року         м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Костинюк В.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 24.11.2025 звернувся до Хаджибейського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.06.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір №0935048933. Позивач набув права вимоги до відповідача внаслідок укладення 2 договорів про відступлення права вимоги. Відповідач не виконав у повному обсязі грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 66 138,63 грн. Разом із тим, позивач просить суд частково стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у загальному розмірі 52 420,56 грн.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 25.11.2025 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси.
Справа 25.02.2026 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Павлик І.А.
Ухвалою від 27.02.2026 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси №915/26 від 22.04.2026 на виконання Рішення зборів суддів Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2026 та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, по справі було проведено 22.04.2026 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа 23.04.2026 передана судді Бондарю В.Я. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2026 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 02.06.2026. 
З метою повторного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 02.06.2026 відкладено на 23.07.2026.
У судове засідання 23.07.2026 учасники справи не з`явилися, сповіщалися про час, дату та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Представник позивача у позові просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 23 липня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. 
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що 14 червня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0935048933, за яким товариство зобов`язалося надавати фінансову послугу з надання грошей у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Сторони погодили, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами в межах строку дії договору 36 місяців.
Згідно п.1.5 Договору, загальний розмір кредитної лінії становить 20000,00 гривень.
У п.1.6. Договору визначено, що максимальна відсоткова ставка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості та становить 1,75%.
У пункту 3.1.1. Договору сторони погодили, що другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транші) надаються позчальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заяви анкети та додатку №4 до цього договору. В заяці-анкеті на отримання другого та наступних траншів зазначається сума кредиту, строк користування, у додатку №4 - відсоткова ставка за кожен день користування, річна відсоткова ставка, загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка та інше.
13 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ІНФІНАНС» із заявкою-анкетою №2628555727, у якій просив надати йому кредит у розмірі 4 020,00 гривень, термін кредиту 30 днів.
Згідно Пропозиції надання 2 001 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628555727 від 13.07.2019, надання для відповідача 4 020 грн відбулось в рамках договору надання позики, зокрема на умовах фінансового кредиту №0935048933 від 14 червня 2019 року.
У пропозиції були визначені основні умови кредити (траншу), зокрема, розмір кредиту 4 020,00 гривень, строк користування кредитом 30 днів, відсоткова ставка 1,75% за день.
Відповідно до п.3.5. Договору №0935048933, сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п.1.15 Договору, зобов`язання позичальника за цим договором продовжується на весь строк користування кредитом.
У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
На підтвердження того, що ТОВ «ІНФІНАНС» виконало перед ОСОБА_1 зобов`язання за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 14.06.2019 №0935048933, позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.09.2025 року №2839-25908142728, зі змісту якого вбачається, що 13 липня 2019 року на картку № НОМЕР_1 було перераховано грошову суму у розмірі 4 020,00 гривень.
14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №14-07/21, за яким клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 221 939 136,68 гривень, а фактор зобов`язався здійснити фінансування в порядку, визначеному цим договором та прийняти право грошової вимоги до боржників, та за яким було відступлене право вимоги до ОСОБА_1 за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 14.06.2019 року №0935048933, що підтверджується копією реєстру боржників до договору факторингу.
У п.6.1.4 Договору вказано, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.
Згідно п.7.1. Договору, розмір фінансування становить 1 561 454,09 гривень.
Сплата суми фінансування підтверджується копією платіжної інструкції від 14.07.2021 року №М1.
Акт приймання передавання реєстру боржників за договором факторингу від 14.07.2021 було підписано сторонами 14.07.2021 року.
10 січня 2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги 10-01/2023, за яким в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитор, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги до боржників, та яким було відступлене право вимоги до до ОСОБА_1 за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 14.06.2019 року №0935048933, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року №10-01/2023.
У п.5.2. Договору зазначено, що перехід прав вимоги до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі
Акт прийому-передачі до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року №10-01/2023 було підписано сторонами 10.01.2023 року.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між кредиторами та відповідачем кредитних договорів, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредитів, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Згідно розрахунку загальний розмір заборгованості аідповідача за Кредитним договором становить: 66 138,63 гривень, а саме:- прострочена заборгованість за кредитом – 4 019,94 гривень,- прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 62 118,69 гривень.
Разом із тим, позивач просить суд у цьому позові стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме:- прострочена заборгованість за кредитом – 4 019,94 гривень;- прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 48 400,62 гривень; що разом становить 52 420,56 гривень.
Відповідачем не спростовано розмір заборгованості.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат.
При зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено 3 028 гривень судового збору, відповідно до платіжної інструкції від 11.11.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 3 328 грн.
01 липня 2024 року позивач та АО «Лігагал Ассістанс» уклали договір про надання правової допомоги №01-07/2024.
Витягом з акту №15 по надання юридичної допомоги від 31.10.2025, вбачається надання допомоги щодо стягнення заборгованості з відповідача. на суму 16 000 грн, з яких: 4 000 грн усна консультація з вивчення документів, 12 000 грн складення позовної заяви.
На переконання суду позов є типовим, не потребує велику кількість часу для його складення.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
У зв`язку з задоволення позову, сплачений судовий збір позивачем та витрати на правову допомогу у сукупному розмірі 4 528,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф.306) заборгованість за договором №0935048933 від 14.06.2019 у розмірі 52 420 (п`ятдесят дві чотириста двадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок, з яких: 
-4 019,94 грн - тіло кредиту; 
-48 400,62 грн - проценти.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф.306) судові витрати у розмірі 4 528 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 23 липня 2026 року.

Суддя             В.Я.Бондар