РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 	справа № 580/5140/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 2) в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом № 20 від 08 травня 2026 року, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати Комісію з питань розгляду надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та оформити відповідну довідку про надання відстрочки строком, визначеним законодавством.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він має достатні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки самостійно виховує двох неповнолітніх дітей. Разом з тим, рішенням Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправно відмовлено у наданні позивачу відстрочки від призову під час мобілізації з посиланням на те, що позивачем не надано рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини (дітей).
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач 1 позов не визнав, надав до суду відзив, в якому вказав, що за результатами розгляду заяви про надання відстрочки від призову, позивач отримав повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 про відмову у задоволенні заяви з підстав, що комісії не подано обов`язкових документів передбачених пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ згідно додатку 5 до Постанови №560. Крім того, відповідачем наголошено, що за аналогічною відмовою позивачу вже було прийнято рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі №580/5877/25, згідно якого у задоволенні адміністративного позову позивачу відмовлено повністю, в подальшому на нього подано апеляційну скаргу. На даний час рішення не набрало законної сили, оскаржено та перебуває на розгляді у Шостому апеляційному адміністративному суді.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій ним зазначено, що доводи відповідача 1 є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.
Відповідач 2 у визначений судом строк відзив на позов не подав, тому суд на підставі ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач 18.08.2025 позивач подав на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву з доданими документами про оформлення йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
До заяви додано: копія паспорта і коду і.п.н. ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; копія свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; копія рішення Звенигородського районного суду від 18.09.2023 у справі №694/795/23 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини з батьком; копія довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.02.2025 про надання відстрочки ОСОБА_1 до 09.05.2025; копія військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; акт депутата Звенигородської міської ради про самостійне утримання та виховання батьком дітей від 18.08.2025; копія висновку Звенигородської міської ради від 16.03.2023 про визначення місця проживання дітей з батьком - ОСОБА_1 ; довідка про зареєстрованих осіб у житловому помешканні; копія рішення суду про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
За наслідками розгляду заяви, рішенням Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 , оформленим протоколом від 21.08.2025 №33, відмовлено позивачу у наданні відстрочки у зв`язку із відсутністю рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини (дітей).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 у справі №580/11062/25 позов ОСОБА_5 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 21.08.2025 №33, про відмову ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”;
- зобов`язано Комісію з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та у строк і в порядку, визначені законодавством України, прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
На виконання вимог вищезазначеного рішення суду листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.05.2026 №2940 позивача повідомлено про те, що Комісія прийняла рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (протокол №20 від 08.052026), оскільки позивачем до заяви надано рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. 
Вважаючи протиправною відмову у наданні відстрочки від призову за мобілізацією, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація – комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі – Порядок № 560).
Відповідно до пп. 57-58 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно п. 60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Аналіз зазначеної норми вказує, що чоловік, який самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” встановлений Додатком 5 до Порядку № 560, зокрема для п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII:
- свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).
Таким чином, Порядок № 560 (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає серед переліку документів, які подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, зокрема, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Матеріалами справи підтверджено, що відмова відповідача мотивована саме відсутністю рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Судом встановлено, що Звенигородський районний суд Черкаської області рішенням від 18.09.2023 у справі № 694/795/23 визначив місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з батьком – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів подання позивачем до заяви про надання відстрочки саме рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини, що свідчить про неподання позивачем повного переліку документів, встановленого Додатком № 5 Порядку № 560 для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.
Суд врахував, що п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII містить загальні підстави для надання відстрочки, натомість перелік документів необхідних для її надання встановлює виключно Порядок № 560, який не суперечить вищевказаній нормі Закону, натомість конкретизує перелік необхідних документів для надання відстрочки.
Необхідно зазначити, що рішення Звенигородського районного суду Черкаської області рішенням від 18.09.2023 у справі № 694/795/23 не є достатньою підставою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, оскільки містить виключно визначення місця проживання малолітньої дитини та визначає розмір аліментів на утримання дітей від матері, однак суд в межах цієї справи не встановлював саме факту самостійного виховання малолітньої дитини позивачем.
Суд зазначає, що доведення факту одноосібного утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України “невідчужуваність” сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.
Крім того, суд відхиляє посилання позивача на Акт депутата Звенигородської міської ради, оскільки вказаний документ не може підтверджувати обставини, які мають бути підтвердженими саме відповідним рішенням суду, відтак не є належним доказом у спірних правовідносинах.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ