Справа № 524/6606/26
Провадження №2/524/5862/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2026 року 
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:
головуючого судді – Ковальчук Т. М.,
за участю секретаря судових засідань – Воблікової І. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі – ТОВ «Бізнес позика») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) 55484,60 грн заборгованості за договором про надання кредиту від 12 грудня 2025 року № 566117-КС-003 та 2662,40 грн сплаченого судового збору.
В обґрунтування позову ТОВ «Бізнес позика» вказувало, що між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 22000,00 грн на строк 16 тижнів, на умовах сплати процентів за користування кредитом за денною процентною ставкою – 1 % в день, на засадах строковості, поворотності, платності, який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 566117-КС-003 належним чином не виконав, коштів не сплачував, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Бізнес позика» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 55484,60 грн, із яких 21640,00 грн – заборгованість за отриманим кредитом, 20714,60 грн – несплачені проценти, 11000,00 грн – заборгованість за відсотками відповідно до статті 625 ЦК України, 2130,00 грн – прострочені платежі за комісією.
Ухвалою від 28 травня 2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник – адвокат Марискіна О. О. надала суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав: позивачем до позовної заяви не надані виписки з рахунків відповідача для встановлення розміру наданого кредиту, факту користування відповідачем наданими йому коштами, обставин погашення відповідачем кредиту та сплати відсотків; позивачем не доведено факту надання відповідачем всіх особистих ідентифікуючих даних, її платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не може бути наданий; нарахування процентів здійснювалося позивачем по 05 травня 2026 року включно, тобто за межами строку дії договору, який згідно з пунктом 2.8 Договору збігає 03 квітня 2026 року, однак після вказаної дати здійснювалося нарахування процентів і розмір нарахованих, не погашених процентів становить 20714,60 грн, підстави для стягнення яких з відповідача на користь позивача відсутні; стягнення заборгованості за процентами в сумі 11000,00 грнв період воєнного стану є незаконним.
У відповіді на відзив позивач заперечував щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема, вказав, що: наявний в матеріалах справи договір про надання кредиту містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором; на підтвердження надання позичальником своєї адреси електронної пошти, позивач надав витяг із інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця; адреса електронної пошти, на яку відповідачу було відправлено кредитний договір та правила є такою ж, яка вказана і самим відповідачем у відзиві на позов; номер банківської карти для перерахування кредитних коштів за кредитним договором позичальник вказав під час заповнення анкетних даних в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця; ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому не може надати суду виписку по рахунку позичальника, з якої буде вбачатися зарахування на цей рахунок кредитних коштів за кредитним договором, натомість позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування вищевказаних доказів; позивач не нараховував проценти за користування кредитом поза межами строку (терміну) дії кредитного договору, розмір заборгованості позичальника після останнього дня строку (терміну) дії кредитного договору не змінювався, тобто жодні проценти після закінчення строку (терміну) дії кредитного договору не нараховувалися.
Сторони звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі – Закон № 675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
На підтвердження укладення договору № 566117-КС-003 від 12 грудня 2025 року позивач надав інформацію щодо послідовності укладення цього договору, з якої вбачається, що, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , відповідач зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, надав необхідну інформацію для формування пропозиції, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5422.
Одноразовий ідентифікатор UA-5422 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_1 , який вказувався під час реєстрації на сайті.
Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-5422 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com.
Отже, суд установив, що 12 грудня 2025 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес позика» договір про надання кредиту № 566117-КС-003 в електронній формі, у передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» порядку.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за цим договором виконало, перерахувавши на банківську картку позичальника 22000,00 грн.
Вказані обставини підтверджуються: прийняттям (акцептуванням) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 566117-КС-003 від 12 грудня 2025 року; договором № 566117-КС-003 від 12 грудня 2025 року; інформаційною довідкою про переказ коштів у сумі 22000,00 грн.
На виконання зобов`язання ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало відповідачу 22000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , що підтверджується листом № КНО-07.8.5/11139БТ від 23 червня 2026 року АТ «ПУМБ» наданим на виконання ухвали суду від 28 травня 2026 року.
Відповідно до договору № 566117-КС-003 від 12 грудня 2025 року кредитодавець надає позичальникові кредит у сумі 22000,00 грн на 16 тижнів до 03 квітня 2026 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1 % (стандартна процентна ставка) та 0,92 % (денна процентна ставка), комісія за надання кредиту становить 4400,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту – 44805,87 грн.
Згідно з пунктом 3.2 протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів.
Із поданого позивачем розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості вбачається, що наявна заборгованість на загальну суму 55484,60 грн, із яких 21640,00 грн – заборгованість за отриманим кредитом, 20714,60 грн – несплачені проценти, 11000,00 грн – заборгованість за відсотками відповідно до статті 625 ЦК України, 2130,00 грн – прострочені платежі за комісією.
Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами першою–третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджується, що сторони погодили конкретні умови кредитування, сплату відсотків за користування кредитними коштами; відповідач ознайомлений з умовами кредитування під підпис. Відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне. Матеріали справи містять всі належні та допустимі докази, які підтверджують факт укладання договору. Доказів звернення до суду з позовом про визнання недійсним цього договору відповідач не надав, у той час коли згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Так, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15: «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором».
У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.
Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами – є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами.
Щодо вимог позивача про стягнення суми заборгованості по відсотках відповідно до статті 625 ЦК України суд погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності їх нарахування. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
На підставі вищевикладеного, вимога в частині стягнення неустойки за неналежне виконання зобов`язання у сумі 11000,00 грн з відповідача задоволенню не підлягає.
Суд критично оцінює доводи представника відповідача про неправомірність нарахування відсотків поза межами дії строку договору, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку, нарахування відсотків припинилося 03 квітня 2026 року, що відповідає умовам договору.
Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача 44484,60 грн заборгованості за договором № 566117-КС-003 від 12 грудня 2025 року, з яких: 21640,00 грн – заборгованість за отриманим кредитом, 20714,60 грн – несплачені проценти, 2130,00 грн – комісія за видачу кредиту.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 12, 13, 76-78, 81, 89, 128, 131, 133, 141, 263–265, 279, 280–284, 352, 354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 566117-КС-003 від 12 грудня 2025 року в сумі 44484 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири) грн 60 коп., а також 2134 (дві тисячі сто тридцять чотири) грн 44 коп. витрат з оплати судового збору.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття відповідної постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», код ЄДРПОУ 41084239, адреса місцезнаходження: бул. Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Т. М. Ковальчук