Дата документу  Справа № 317/1247/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 317/1247/26     Головуючий у 1 інст. Ачкасов О.М.
Провадження № 33/807/982/26     Доповідач у 2 інст. Клименко Л.В.
Категорія – ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року     місто Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Клименко Л.В., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ванжули Я.В. – в режимі відеоконференції, розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 15 червня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя першої інстанції встановив, що 20.02.2026 року о 08 годині 20 хвилин, ОСОБА_1 по трасі Н-08 513 км Запорізького району Запорізької області, керував транспортним засобом Toyota Rav4, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під час безперервної відеофіксації на місці зупинки транспортного засобу, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України, про повторність попереджений, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 просив скасувати постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 15 червня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до того, що апелянт не погоджується зі змістом постанови суду першої інстанції, вважає її незаконною, оскільки, на його думку, не було забезпечено належної перевірки допустимості та достатності доказів, формально відхилив доводи захисника, не надав оцінки статусу ОСОБА_1 як військовослужбовця, а також фактично підмінив стандарт доведення припущеннями про винуватість особи. Також зазначено про те, що у справі відсутня сукупність належних, допустимих, достовірних та взаємоузгоджених доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували всі обов`язкові елементи складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім викладеного, апелянт зазначив, що матеріалами справи недоведена його належна та безумовна відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки суперечка з поліцейськими, прохання залучити командира та нерозуміння процесуальних наслідків не може автоматично прирівнюватися до відмови. ОСОБА_1 також посилається на те, що він є діючим військовослужбовцем, а тому до нього обов`язково мають застосовуватися положення ст. 266-1 КУпАП, що було формально відхилено судом першої інстанції. Також зазначено про те, що підстава для зупинки транспортного засобу не була підтверджена належним чином.
З огляду на викладене, вважає, що наведені вище порушення є істотними, оскільки стосуються ключових елементів складу адміністративного правопорушення, а тому на думку апелянта, мають тлумачитися на його користь.
Враховуючи те, що  ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді за допомогою додатку «Viber» (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника адвоката Ванжули Я.В., який зазначив про можливість розгляду справи без участі  ОСОБА_2 , відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю  ОСОБА_2 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України. 
Заслухавши захисника Ванжулу Я.В., який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як визначено ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. 
Так, відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Вирішуючи питання за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає, що висновки суду щодо наявності в діях   ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 596349 від 20.02.2026 року підтверджується: 
- рапортом працівника поліції від 20.02.2026 року, відповідно до якого 20.02.2026 року о 08 годині 20 хвилин за адресою: Запорізька область, Запорізький район, траса Н-08, 513 км згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» працівниками поліції зупинений транспортний засіб Toyota Rav4, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , у якого в ході спілкування виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 20.02.2026 року, з якого слідує, що в результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_3 виявлені наступні ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан наркотичного сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою водія на місці зупинки транспортного засобу;
- довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Запорізької області, з якої слідує, що водій ОСОБА_1 повторності за ст. 130 КУпАП не має, посвідчення водія отримував;
- відеозаписом події, відтвореного під час судового розгляду, яким зафіксовано факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 транспортним засобом 20.02.2026 року о 08 годині 20 хвилини на пропускному пункті, посилання працівників поліції на положення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» як на причину зупинки транспортного засобу. Також зафіксовано, що в ході встановлення особи водія, який є діючим військовим, у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я, на що водій відповів відмовою, зазначаючи, що може поїхати виключно в присутності його командира. В подальшому, працівниками поліції роз`яснені положення п. 2.5 ПДР України, а також повідомлено про складання протоколу про адміністративне правопорушення. Також ОСОБА_1 зазначав про те, що він не має достатнього часу на проходження запропонованого огляду та зауважив на необхідності проходження ним огляду на стан сп`яніння у медичному закладі в присутності його командира. Попри викладене, працівниками поліції зафіксована відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вказаним відеозаписом також зафіксований процес роз`яснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, процес складання протоколу та ознайомлення з його змістом водія. 
Отже, наведені вище докази і їх сукупності підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР України. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
При цьому, доводи ОСОБА_1 про те, що наявними матеріалами справи не доведено належної та безумовної відмови від огляду на стан сп`яніння, судом апеляційної інстанції не приймаються, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження обстеження.
В свою чергу, підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, за змістом яких, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. 
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, встановлено порядок проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.
Згідно п. 12 Розділу ІІ вказаної вище Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З п. 8 Порядку № 1103 слідує, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Вказані вимоги закону дотримані працівниками поліції.
Так, з дослідженого відеозапису події встановлено, що ним зафіксовано процес виявлення працівниками поліції у водія ознак наркотичного сп`яніння, безпосереднє їх оголошення ОСОБА_1 , а також подальшу пропозицію щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я із посиланням на положення п. 2.5 ПДР України. Також зафіксовано і факт чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з посиланням на відсутність його військового командира та відсутність достатнього часу. 
Таким чином, наявним відеозаписом події зафіксовані як належні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння, а саме виявлені у водія транспортного засобу ознаки відповідного сп`яніння, так і безумовну відмову такої особи від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Слід зазначити, що сукупний аналіз вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції 1452/735 не зобов`язує працівників поліції на вимогу особи, в якої виявлені ознаки сп`яніння, залучати до проведення огляду на стан сп`яніння третіх особі, зокрема командирів військових частин. Огляд на стан наркотичного сп`яніння має проводитися в присутності поліцейських у відповідному медичному закладі лікарем-наркологом.
Поряд з тим, вказаним відеозаписом також спростовуються і доводи ОСОБА_1 про недоведеність законності зупинки транспортного захисту та факту керування, адже зафіксовано, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на пропускному пункті (блокпосту) на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». На сидінні водія перебувала особа чоловічої статі, яка на вимогу поліцейського надала для перевірки документи, після чого було встановлено, що вказаною особою є ОСОБА_1 . 
З п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» слідує, що одним із заходів правового режиму воєнного стану є перевірка у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документів у осіб, а в разі потреби проводиться огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до п. 3 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан № 1455, блокпост – це посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюються на вході/виході (в`їзді /виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів і бойової техніки.
Окрім того, згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021р. №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).
Все вищевказане узгоджується зі ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, за вказаних обставин, зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час дії воєнного стану на блокпосту, а також вимога надати документів для перевірки, є законними.
Щодо доводів ОСОБА_1 про незастосування до нього, як до військовослужбовця, положень ст. 266-1 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, ст. 266-1 КУпАП унормовано питання щодо огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке інкриміновано ОСОБА_1 віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Суд також звертає увагу на те, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є будь-яка осудна особа, яка керує транспортним засобом у віці, з якого настає адміністративна відповідальність.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій військовослужбовця, який керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, необхідним є встановлення факту виконання обов`язків військової служби на момент вчинення діяння.
Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції 20.02.2026 року на пропускному пункті під час керуванням ним транспортним засобом, то дії працівників поліції в частині складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правомірними.
З огляду на викладене, суд дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
У апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без врахування всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, встановлено не було.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 15 червня 2026 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      Л.В. Клименко