ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.08.2026 | Справа № 910/2916/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи 
за позовом керівника Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області (бульвар Лесі Українки, буд. 47, м. Коломия, Івано-Франківська обл., 78200; ідентифікаційний код 03530483) в інтересах держави в особі
Городенківської міської ради (вул. Шевченка, буд. 77, м. Городенка, Коломийського р-н, Івано-Франківська обл., 78103; ідентифікаційний код 04054292)
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (вул. Петра Сагайдачного, буд. 25, літера Б, офіс 5 м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 41427817)
2) Комунального некомерційного підприємства «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради (вул. Шептицького, буд. 24-е, м. м. Городенка, Коломийського р-н, Івано-Франківська обл., 78103; ідентифікаційний код 01993428)
про визнання недійсними додаткових угод договору про постачання електричної енергії та застосування наслідків недійсності договору,

Представники сторін:
прокурор: Мосійчук Аліна Петрівна 
від позивача: Візінська Галина Василівна 
від відповідачів-1: Серебряник Олеся Олександрівна 
від відповідачів-2: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Прокурора
До Господарського суду міста Києва звернувся керівник Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області (далі за текстом - Прокурор) в інтересах держави в особі Городенківської міської ради (далі за текстом - Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (далі за текстом - ТОВ «Укр Газ Ресурс», Відповідач-1) та Комунального некомерційного підприємства «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради (далі за текстом - КНП «ГБЛІЛ» ГМР, Відповідач-2), в якому прокурор просить суд: 
- визнати Додаткові угоди № 1 від 01.08.2022; № 2 від 03.10.2022 та № 3 від 01.11.2022 до Договору про постачання електричної енергії № 4 від 28.01.2022, укладені КНП «ГБЛІЛ» ГМР та ТОВ «Укр Газ Ресурс» недійсними;
- стягнути з ТОВ «Укр Газ Ресурс» на користь Городенківської міської ради 148 148,08 грн.
В обґрунтування заявлених вимог Прокурор стверджує, що укладені додаткові угоди суперечать вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі оскільки шляхом їх укладення збільшено ціну за товар більше ніж на 10 % та при відсутності доказів коливання ціни на ринку електричної енергії. 
Так, Прокурор просить суд визнати недійсними додаткові угоди до Договору на підставі частини 1 статті 215 та статті 203 ЦК України, оскільки останні укладено всупереч закону та за відсутність поважних на те підстав.
За наслідком визнання недійсними додаткових угод Прокурор також просить стягнути з Відповідача-1 кошти, які набуті ним за такими додатковими угодами, тобто без належної на те правової підстави та утримуються в сумі 148 148,08 грн. на користь міської ради.
У відповіді на відзив Прокурор не погоджується з позицією Відповідача-1 та зазначає, що ним у позовній заяві належним чином та в достатньому обсязі обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в суді, а підставою реалізації Прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Городенківської міської ради щодо захисту порушених інтересів держави.
Посилаючись на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема на статтю 12 останнього Прокурор звертає увагу суду на те, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста, а 25.02.2025 надаючи відповідь на запит прокурора остання надана за підписом міського голови, однак у вказаній відповіді висвітлено позицію Городенківської міської ради, а не безпосередньо міського голови, що тим самим спростовує позицію Відповідача-1.

2. Стислий виклад позиції Відповідача-1
Заперечуючи по суті поданого позову, Відповідач-1 стверджує, що Прокурором не доведено наявності підстав для звернення до суду з цим позовом, а також не дотримано порядку звернення до уповноваженого органу, визначено статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» оскільки відповідне повідомлення надіслано не Городенківській міській раді, як колегіальному органу, а голові Городенківської міської ради чим допущено порушення визначеного законом порядку.

3. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 14.04.2025.
02.04.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача-1 та клопотання про зупинення провадження у справі.
10.04.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Прокурора на клопотання про зупинення провадження у справі та відповідь на відзив на позовну заяву.
Підготовче засідання 14.04.2025 відкладено на 14.05.2025.
Підготовче засідання 14.05.2025 відкладено на 19.05.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» про зупинення провадження у справі № 910/2916/25 задоволено, провадження у справі № 910/2916/25 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
25.11.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення від Прокурора.
10.12.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Прокурора про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 поновлено провадження у справі № 910/2916/25, підготовче засідання призначено на 26.01.2026.
Підготовче засідання 26.01.2026 не відбулося у зв`язку із технічним збоєм у роботі підсистеми відеоконференцзвязку.
26.01.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Відповідача-1, до якого долучено висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е та клопотання Відповідача-1 про закриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 підготовче засідання призначено на 02.02.2026.
02.02.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Прокурора щодо долучених Позивачем додаткових доказів по справі та заперечення щодо закриття провадження.
У підготовчому засіданні 02.02.2026 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2026.
Судове засідання 09.03.2026 не відбулося у зв`язку із технічним збоєм в роботі підсистеми відеоконференцзвязку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 судове засідання призначено на 15.04.2026.
У підготовчому засіданні 15.04.2026 представник Відповідача-1 просила суд не розглядати та залишити без розгляду клопотання про закриття провадження у справі.
Судове засідання 15.04.2026 відкладено на 01.06.2026.
29.05.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача-1 про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження у справі.
Судове засідання 01.06.2026 відкладено на 10.06.2026.
09.06.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Прокурора на клопотання про зупинення провадження у справі.
09.06.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про розгляд справи без участі представника.
10.06.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові письмові пояснення Позивача в частині необхідності зупинення провадження у справі.
Судове засідання 10.06.2026 відкладено на 06.07.2026.
05.07.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Відповідача-1.
Судове засідання 06.07.2026 відкладено на 03.08.2026.
03.08.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача-1 про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі.
У судовому засіданні 03.08.2026, розглянувши клопотання Відповідача-1 (зареєстроване 29.05.2026) про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі, судом відмовлено у його задоволенні з підстав необґрунтованості, враховуючи приписи частини 3 статті 195 ГПК України та відсутності об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення конституційної справи № 3-78/2026(178/26). Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 03.08.2026.
Крім того, судом залишено без розгляду, долучений Відповідачем висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е оскільки останній подано з порушенням, визначених частиною 3 статті 80 ГПК України та без обґрунтування причин поважності пропуску такого строку. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 03.08.2026.
Судове засідання 03.08.2026 відкладено на 17.08.2026.
14.08.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Прокурора на клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі. 
У судовому засіданні 17.08.2026 судом розглядалось клопотання Відповідача-1 (зареєстроване 03.08.2026) про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі, яке представник просив суд задовольнити.
Прокурор заперечив щодо задоволення такого клопотання.
Заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості, враховуючи приписи частини 3 статті 195 ГПК України та відсутності об`єктивної неможливості розгляду даної справи до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/11553/25. При цьому, суд зазначає, що докази прийняття об`єднаною палатою Касаційного господарського суду вказаної справи до клопотання не додано. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 17.08.2026.
Також судом у даному засіданні відмовлено у задоволенні заяви Відповідача-1 про залишення позову без розгляду.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення Прокурора та сторін, 17.08.2026 судом відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
За результатами проведення відкритих торгів 28.01.2022 між КНП «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради (далі - Споживач) та ТОВ «Укр Газ Ресурс» (далі - Постачальник) укладено Договір № 4 (далі - Договір) про постачання електричної енергії обсягом 479 400 кВт*год загальною вартістю 1 752 095 грн. (з ПДВ), який підписано та скріплено печатками сторін. 
Відповідно до пункту 2.1 Договору Постачальник продає Електричну енергію (Код за ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія) Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити отриману електричну енергію, на умовах цього Договору.
Згідно пункту 2.2 Договору обсяг постачання електричної енергії за цим договором складає 479 400 кВт*год.
Пунктом 5.2 Договору визначено, що загальна ціна становить 1 752 095,00 грн, в т.ч. ПДВ - 292 015,83 грн. у тому числі: 5.2.1 за рахунок коштів місцевого бюджету - 1 648 097,00 грн., враховуючи ПДВ 274 682,83 грн.; 5.2.2 за рахунок інших коштів (відшкодовані) - 103 998,00 грн., враховуючи ПДВ 17 333,00 грн. 
Відповідно до пункту 5.4 Договору, Постачальник не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, крім передбаченої умовами Договору. 
Пунктом 5.1 до Договору визначено, що ціна за 1 кВт*год. електричної енергії за цим договором становить 3,65476637463 грн в т.ч. ПДВ 0,6091277291 грн. 
Згідно пункту 5.3 Договору обсяги закупівлі може бути зменшено, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача та потреби у електроенергії. 
Пунктом 13.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами, скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до 31.12.2022 року включно, в частині постачання електричної енергії з _______ року до 31.12.2022 року, а щодо проведення розрахунків - до їх повного здійснення. 
Відповідно до пункту 13.2 Договору його істотні умови не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/ або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
В подальшому між Комунальним некомерційним підприємством «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено 4 додаткові угоди № 1 від 01.08.2022; № 2 від 03.10.2022 та № 3 від 01.11.2022 до Договору про постачання електричної енергії № 4 від 28.01.2022, які як Прокурор стверджує, що є недійсними оскільки суперечать пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
З матеріалів справи вбачається наступне.
01.08.2022 між Комунальним некомерційним підприємством «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою змінено умови договору в частині збільшення ціни електроенергії за 1 кВт/год з 3,65476637463 грн з ПДВ до 3,978432 грн з ПДВ), або на 8,8% від попередньої угоди. 
Для укладення додаткової угоди № 1 від 01.08.2022 до Договору надано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 21.07.2022 № 414/22 в якій зазначено інформацію ДП «Оператор ринку» за результатами торгів на ринку «На добу наперед» (РДН) в торговій зоні ОЕС України щодо середньозваженої ціни електричної енергії за 1 декаду червня 2022 (01.06.2022 - 10.06.2022) - 2 255, 72 грн/МВт.год відносно 1 декади липня 2022 (01.07.2022 - 10.07.2022) - 2 522, 11 грн/МВт.год, відсоток коливання - 11,81 %.
03.10.2022 між Комунальним некомерційним підприємством «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено додаткову угоду № 2 до Договору, якою змінено умови договору в частині збільшення ціни електроенергії за 1 кВт/год з 3,978432 грн з ПДВ до 4,334436 грн з ПДВ), або на 8,9% від попередньої угоди. 
Для укладення додаткової угоди № 2 від 03.10.2022 до Договору надано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 01.09.2022 № 583-2/22, в якій зазначено інформацію ДП «Оператор ринку» за результатами торгів на ринку «на добу наперед» (РДН) в торговій зоні ОЕС України щодо середньозваженої ціни електричної енергії за липень (01.07.2022 по 31.07.2022) - 2 640, 45 грн/МВт.год. відносно серпня (01.08.2022 по 31.08.2022) - 2 993, 06 грн/МВт.год., відсоток коливання - 13,35 %.
Загалом ціна електричної енергії визначеної Договором зросла на 100,67966962537 грн за 1 кВт/год., або на 18,59% від початкової ціни за Договором.
01.11.2022 між Комунальним некомерційним підприємством «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено додаткову угоду № 3 до Договору, якою змінено умови договору в частині збільшення ціни електроенергії за 1 кВт/год з 4,334436 грн з ПДВ до 4,726008 грн з ПДВ), або на 9% від попередньої угоди. 
Для укладення додаткової угоди № 3 від 01.11.2022 до Договору надано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 04.10.2022 № 732/22 в якій зазначено інформацію ДП «Оператор ринку», за результатами торгів на ринку «на добу наперед» (РДН) в торговій зоні ОЕС України щодо середньозваженої ціни електричної енергії які склалися за серпень (01.08.2022 по 31.08.2022) відносно вересня (01.09.2022 по 30.09.2022).
Загалом ціна електричної енергії визначеної Договором зросла на 1,07124162537 грн за 1 кВт/год., або 29,31% від початкової ціни за Договором.
На виконання умов Договору між Споживачем та Постачальником підписано наступні акти приймання-передачі електричної енергії:
1. Акт № УГР00000746 від 15.03.2022 про постачання електроенергії обсягом 32 586 кВт.год. за лютий 2022 на суму 119 094,22 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 16.03.2022 № 214 на суму 77 259,08 грн та від 16.03.2022 № 92 на суму 41 835,14 грн.
2. Акт № УГР00001487 від 21.04.2022 про постачання електроенергії обсягом 41 856 кВт.год. за березень 2022 на суму 152 973,90 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення від 28.04.2022 № 98 на суму 152 973,90 грн.
3. Акт № 2127 від 17.05.2022 про постачання електроенергії обсягом 36 031 кВт.год. за квітень 2022 на суму 131 684,51 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення від 18.05.2022 № 9 на суму 63 196,74 грн та від 20.05.2022 № 210 на суму 68 487,77 грн.
4. Акт № УГР00002235 від 10.06.2022 про постачання електроенергії обсягом 30 299 кВт.год. за травень 2022 на суму 110 735,77 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжного доручення від 14.06.2022 № 14 на суму 110 735,77 грн.
5. Акт № 2769 від 30.06.2022 про постачання електроенергії обсягом 25 502 кВт.год. за червень 2022 на суму 93 203,86 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 12.07.2022 № 248 на суму 11 786,23 грн, від 12.07.2022 № 101 на суму 54 132,92 грн та від 24.06.2022 № 243 на суму 27 284,71 грн.
6. Акт № 3382 від 18.08.2022 про постачання електроенергії обсягом 27 290 кВт.год. за липень 2022 на суму 99 738,58 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 18.08.2022 № 218 на суму 91 421,50 грн та від 18.08.2022 № 278 на суму 8 317,08 грн.
7. Акт № 3664 від 16.09.2022 про постачання електроенергії обсягом 27 329 кВт.год. за серпень 2022 на суму 108 726,56 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 21.09.2022 № 104 на суму 99 929,39 грн та від 22.09.2022 № 290 на суму 8 797,17 грн.
8. Акт № 4041 від 30.09.2022 про постачання електроенергії обсягом 34 827 кВт.год. за вересень 2022 на суму 138 556,85 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 17.10.2022 № 109 на суму 121 100,29 грн та від 14.10.2022 № 326 на суму 17 456,56 грн.
9. Акт № 4445 від 31.10.2022 про постачання електроенергії обсягом 44 164 кВт.год. за жовтень 2022 на суму 190 526,69 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 18.11.2022 № 113 на суму 177 101,09 грн та від 18.11.2022 № 347 на суму 13 425,60 грн.
10. Акт № 4801 від 09.12.2022 про постачання електроенергії обсягом 41 335 кВт.год. за листопад 2022 на суму 195 349,54 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 14.12.2022 № 24 на суму 16 439,26 грн, від 14.12.2022 № 219 на суму 480,65 грн, від 14.12.2022 № 126 на суму 155 316,13 грн, та від 14.12.2022 № 362 на суму 23 113,50 грн.
11. Акт № УГР00004889-П від 23.12.2022 про постачання електроенергії обсягом 51 000 кВт.год. за грудень 2022 на суму 241 026,41 грн з ПДВ, яку сплачено в повному обсязі відповідно до платіжних доручень від 23.12.2022 № 365 на суму 132 900,97 грн та від 23.12.2022 № 129 на суму 108 125,44 грн.
Таким чином у 2022 році за Договором № 4 від 28.01.2022 Комунальному некомерційному підприємству «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради фактично поставлено електричної енергії в обсязі 392 219 кВт/год., за які сплачено 1 581 616,89 грн.
Прокурор зазначає, що різниця між сумою коштів, які фактично перераховано Споживачем Постачальнику за електроенергію по ціні, визначеній з урахуванням Додаткових угод та сумою, яка мала бути сплачена за ціною, визначеною у Договорі без урахування додаткових угод, становить 148 148,08 грн (1 581 616,89 грн - 1 433 468,81 грн). 
Враховуючи первісну ціну в Договорі, Відповідач-1 мав би поставити за 1 581 616,89 грн 432 754 кВт*год електроенергії, проте внаслідок укладення необґрунтованих додаткових угод поставлено лише 392 219 - кВт*год. 
Отже Постачальник передав Споживачу на 40 535 кВт*год менше електроенергії, а в результаті укладення сторонами з порушеннями вимог Закону додаткових угод, якими незаконно збільшено ціну, з місцевого бюджету міської ради безпідставно та у надмірній сумі сплачено відповідачу бюджетні кошти у сумі 148 148,08 грн за недопоставлений товар в обсязі 40 535 кВт*год, чим порушено інтереси територіальної громади та держави, які повинні бути стягнути на користь Городенківської міської ради за наслідком визнання недійсними додаткових угод.
Заперечуючи щодо заявленого позову, Відповідач-1 просить суд врахувати судову практику в аналогічних правовідносинах, що викладена у справі № 910/3646/24 та враховуючи викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 правову позицію щодо питання застосування положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в частині порядку направлення повідомлення у відповідності до статті 23 України «Про прокуратуру».
Так правова позиція Відповідача-1 зводиться фактично до відсутності підстав для представництва Прокурором інтересів Позивача в силу чого позов має бути залишений судом без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (редакції, чинній станом на час укладення Договору та оспорюваних додаткових угод до нього (далі за текстом - Закону № 922-VIII)).
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною 1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною 1 статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною 4 статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина 5 статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (вказаний пункт вказано зі змінами, внесеними Законом № 1530-IX від 03.06.2021).
24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція «не частіше ніж один раз на 90 днів» фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.
Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини 5 статті 41 цього Закону в такій редакції: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії».
Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова «підписання договору про закупівлю» замінені словами «підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару», а друге речення після слів «дизельного пального» доповнено словом «природного». Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.
Так, на відміну від норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проекту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Проте пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом № 114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Водночас положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
У вказаній постанові також виснувано щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. Так, вказана норма визначає правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновувала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як встановлено судом вище, за результатами проведення оголошеної процедури закупівлі переможцем визнано Відповідача-1 з остаточною пропозицією за результатами аукціону ціни предмета закупівлі - 3, 65476637463 грн з ПДВ за одиницю товару (1 кВт електричної енергії), з яким в результаті і укладено Договір.
Додатковими угодами до Договору: № 1 від 01.08.2022; № 2 від 03.10.2022 та № 3 від 01.11.2022 до Договору про постачання електричної енергії № 4 від 28.01.2022 вартість електричної енергії збільшено з 3,65 грн до 4,73 грн за 1 кВт.год., що призвело до значного підвищення ціни, а саме на 29,31 % від ціни, визначеної основним Договором з фактичним зменшенням обсягів постачання з 479 900 кВт/год до 392 219 кВт/год.
Суду враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. 
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).
Що стосується обґрунтування підстав укладання додаткової угоди № 1 від 01.08.2022 до Договору, суд зазначає наступне.
Укладання вказаної додаткової угоди не перевищує визначену чинним законодавством межу збільшення в 10 % оскільки шляхом укладанням даної додаткової угоди ціну за 1 КВт/год збільшено на 8,8 %.
Однак, як зазначено судом вище, таке збільшення має бути підтверджено коливання ціни такого товару на ринку.
Як встановлено судом вище, документальним обґрунтуванням зміни ціни в бік збільшення до 3,978432 грн з ПДВ та підставою для укладання додаткової угоди № 1 від 01.08.2022 надана цінова довідка цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 21.07.2022 № 414/22 в якій зазначено інформацію ДП «Оператор ринку» за результатами торгів на ринку «На добу наперед» (РДН) в торговій зоні ОЕС України щодо середньозваженої ціни електричної енергії за 1 декаду червня 2022 року (01.06.2022 - 10.06.2022) - 2 255, 72 грн/МВт.год відносно 1 декади липня 2022 року (01.07.2022 - 10.07.2022) - 2 522, 11 грн/МВт.год, відсоток коливання - 11, 81 %.
Проте, із врахуванням висновків Верховного Суду у аналогічних справах, позицій якого притримується і даний склад суду, така довідка не відображає динаміку цін, оскільки в ній зазначено середньозважені ціни за одиницю товару за певний (обраний Відповідачем-1) період, тобто відсутні докази наявності коливання ціни у бік збільшення чи то зменшення як таких. При цьому, така довідка не містить аналізу повного періоду, зокрема з моменту дії Договору.
В сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що додаткова угода № 1 від 01.08.2022 укладена без належних на те правових підстав, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII в силу чого така угода підлягає визнанню судом недійсною.
Що стосується підстав укладання решти додаткових угод, які входять до предмету дослідження у даній справі, судом враховано, що визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 01.08.2022 до Договору нівелює укладання всіх подальших додаткових угоди, зокрема, № 2 від 03.10.2022 та № 3 від 01.11.2022 оскільки недійсний правочин не може породжувати правових наслідків.
При цьому, судом враховано, що внаслідок укладання додаткових угод № 2 від 03.10.2022 та № 3 від 01.11.2022 до Договору ціна Договору збільшена більше ніж на 10 %, що також не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, а підстави для такого збільшення є необґрунтованими в силу здійсненого висновку суду щодо оцінки аналогічних за своїм змістом цінових довідок, долучених до даної справи.
В силу здійснених судом висновків, відповідна підстава для оплати електроенергії за встановленою у додаткових угодах ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі Прокурором розмірі мають бути повернуті на користь місцевого бюджету, за рахунок якого, зокрема, здійснювалась оплата по Договору.
Судом перевірено наданий Прокурором розрахунок заявленої до стягнення суми та встановлено, що останній є таким, що не порушує прав Відповідача-1 із урахуванням здійснених судом вище висновків та проведеного перерахунку.
При цьому, здійснений Прокурором розрахунок не заперечується Відповідачами. 
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто, в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.
При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18).
Відповідно до частини 1 статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
В силу зазначеного, вимога Прокурора про стягнення 148 148, 08 грн, які фактично безпідставно отримані та зберігаються Відповідачем-1 є обґрунтованою оскільки такі кошти фактично сплачено на підстав незаконних правочинів, а відтак безпідставно зберігаються Відповідачем-1.
Що стосується повноважень Прокурора звертатися до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво
інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються, зокрема, функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначеним цим Законом.
Відповідно до частина 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
За приписами частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно з частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Верховним Судом неодноразово зазначалося про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді:
− у виключних випадках (пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України) для дотримання рівноправності сторін судового провадження (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України);
− із обґрунтуванням підстав для звернення до суду та доведення обставин нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України, частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру");
− інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор;
− прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Згідно з частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Рішенням Конституційного Суду України від 8.04.1999 у справі №3-рп/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України, частина 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Нездійснення захисту проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
Як вбачається із матеріалів справи, Прокурором подано позов в інтересах держави в особі Городенківської міської ради оскільки в даному випадку порушенням інтересів держави є те, що сторонами під час проведення закупівлі електричної енергії не дотримано вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, максимальної ефективності та економії, що призвело до створення ризику протиправного витрачання коштів бюджету, нераціонального та неефективного їх використання.
Комунальне некомерційне підприємство «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради, яке є однією зі сторін оскаржуваних Прокурором правчинів діє на підставі Статуту, долученого Прокурором до позову, згідно якого:
- Городенківська міська рада є Засновником Підприємства (надалі - Засновник) відповідно до рішення Городенківської міської ради №62-2/2020 від 28.12.2020 року «Про вхід в склад засновників Комунального некомерційного підприємства «Городенківська центральна районна лікарня» Коломийської районної ради». Майно підприємства є власністю Городенківської територіальної громади в особі Городенківської міської ради відповідно до рішення сесії міської ради № 1418 від 12.11.2020 року (пункт 1.2);
- Засновником Підприємства є Городенківська міська рада. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику (пункт 1.4);
- підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (пункт 1.5); 
- джерелами формування майна та коштів підприємства є, зокрема, кошти з місцевого бюджету для надання фінансової підтримки для видатків на оплату комунальних послуг (пункт 5.3.5).
Суд зазначає, що фінансування Договору в тому числі за рахунок коштів місцевого бюджету згідно пункту 5.2 Договору є належним та достатнім доказом порушення прав та інтересів Позивача, як органу місцевого самоврядування до компетенції якого входить контроль діяльності Комунального некомерційного підприємства «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради, яким в свою чергу допущено нераціональне та неефективне використання коштів місцевого бюджету.
Відповідно до статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. 
Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. 
З аналізу статей 10, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з частинами 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Пунктом 23 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.
Згідно статті 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет. 
Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. 
Відповідно до пункту 47 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів - це бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету. 
При цьому, для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (частина 1 статті 22 Бюджетного кодексу України). 
Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів (частина 9 пункту 5 статті 22 Бюджетного кодексу України).
Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 БК України має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів, де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Відповідно до частин 1, 5 статті 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.
Судом враховано, що Прокурором направлявся запит від 13.02.2025 № 53/1-72ВИХ-25 до Позивача та Відповідача про надання документів в межах спірних правовідносин та надання пояснень щодо вжиття сторонами дій щодо повернення надмірно сплачених коштів за Договором, а також повідомлення від 27.02.2025 № 53/1-486ВИХ-25 у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Листом від 18.02.2025 № 95 Відповідач-2 повідомив, що ним не вживалися заходи представницького характеру щодо надмірно сплачених коштів.
Листом від 25.02.2025 № 774 Позивач надав пояснення в частині фінансування Договору, пояснення в частині вжиття дій щодо стягнення зайво сплачених коштів у такому листі відсутні.
Відповідь на повідомлення Прокурора від 27.02.2025 № 53/1-486ВИХ-25 Позивачем не надано, а позов Прокурором подано до суду 11.03.2025.
З урахуванням викладеного, враховуючи те, що фінансування Договору відбувалося, зокрема, за рахунок коштів місцевого бюджету, саме Позивач є уповноваженим органом, на якого покладено обов`язок заощадливо використовувати бюджетні кошти, зокрема, в межах реалізації засад Закону України «Про публічні закупівлі».
При цьому, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про публічні закупівлі» не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 11.08.2021 у справі № 927/719/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, від 05.08.2021 у справі № 911/1236/20.
Незважаючи на те, що підставами позову Прокурором визначено порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі», виявлення негативного впливу, завданого таким порушенням, як і реагування та усунення наслідків порушень лежить у компетенції кожного державного органу або органу місцевого самоврядування, який, в процесі здійснення своїх повноважень може виявити відповідне порушення закону.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що Прокурором правильно обрано орган, в інтересах яких заявлено позовні вимоги.
Окрім викладеного вище, суд також вважає необґрунтованими доводи Відповідача-1, що матеріали справи не містять доказів звернення Прокурора до компетентного органу (Городенківської міської ради), оскільки запит від 13.02.2025 № 53/1-72ВИХ-25 та лист від 27.02.2025 № 53/1-486ВИХ-25 голові Городенківської міської ради, а не безпосередньо вказаному колегіальному органу.
Так, частиною 1 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.
Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях (частина 3 статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Частиною 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження, зокрема міського голови, якими в тому числі є, зокрема представництво територіальної громади, ради та її виконавчого комітету у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.
Тобто міський голова є посадовою особою місцевої ради із компетенцією із представництва інтересів ради у відносинах з державними органами, в тому числі прокуратурою.
При цьому, відповідь Позивача від 25.02.2025 № 1007-25 надана на бланку Городненківської міської ради та за підписом міського голови, тобто уповноваженої на таке представництво особою.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовом у даній справі Прокурором належним чином підтверджено бездіяльність компетентного органу, який знав про порушення інтересів держави, зокрема із запиту Прокурора від 13.02.2025 № 53/1-72ВИХ-25, однак не звертався до суду з відповідним позовом та не визнавав відповідного порушення, а відтак підстави для залишення позову без розгляду відсутні.
Судом надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
З огляду на встановлені судом обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів Прокурора в частині існування підстав для визнання недійсними додаткових угод до Договору оскільки останні суперечать вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII та як наслідок стягнення коштів, які сплачені на підставі таких правочинів як безпідставно набутих та збережених Відповідачем-1 в силу чого позов підлягає задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідачів.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов керівника Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Городенківської міської ради - задовольнити.
2. Визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 01.08.2022, № 2 від 03.10.2022 та № 3 від 01.11.2022 до Договору про постачання електричної енергії № 4 від 28.01.2022, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» та Комунальним некомерційним підприємством «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (вул. Петра Сагайдачного, буд. 25, літера Б, офіс 5 м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 41427817) на користь Городенківської міської ради (вул. Шевченка, буд. 77, м. Городенка, Коломийського р-н, Івано-Франківська обл., 78103; ідентифікаційний код 04054292) безпідставно отримані кошти в розмірі 148 148 (сто сорок вісім тисяч сто сорок вісім) грн 08 коп.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (вул. Петра Сагайдачного, буд. 25, літера Б, офіс 5 м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 41427817) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (76604, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, місто Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, будинок 11; ідентифікаційний код 03530483; рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172) судовий збір - 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.
5. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради (вул. Шептицького, буд. 24-е, м. м. Городенка, Коломийського р-н, Івано-Франківська обл., 78103; ідентифікаційний код 01993428) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (76604, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, місто Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, будинок 11; ідентифікаційний код 03530483; рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172) судовий збір - 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 19.08.2026 

Суддя Антон ПУКАС