Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1793/26
Провадження № 2/382/1479/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бурзель Ю. В.,
при секретарі судового засідання Захарук Є. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до суду із вказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.06.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4734450 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір).
На умовах, встановлених Договором, відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності у сумі 6000 грн, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.4.1., 1.4.2. Договору на пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,60 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
16.06.2024 було підписано додатковий договір від 16.06.2024 року на суму 2000 грн.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало в повному обсязі. 
31.03.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі укладеного Договору факторингу № 31-1/03/2025 відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором.
Відповідач порушив умови Договору і тому має заборгованість в розмірі 47357,40 грн, з яких: 7999,99 грн тіло кредиту; 30957,42 грн відсотки нараховані первісним кредитором; 8399,99 відсотки нараховані ТОВ "Українські фінансові операції". 
Посилаючись на вказані обставини, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором в розмірі 47357,40 грн., з яких: 7999,99 грн тіло кредиту; 30957,42 грн відсотки нараховані первісним кредитором; 8399,99 відсотки нараховані ТОВ "Українські фінансові операції", 2662,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської 04.08.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 
Представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив.
Відповідачка подала відзив.
Як свідчить відзив, відповідачка визнає свою заборгованість по сплаті тіла кредиту – 7999,99 грн. В частині стягнення 4000 грн штрафних санкцій заперечує на підставі пунктів 18 та 21 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в частині стягнення процентів у сумі 30 957,42 грн заперечує, оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Після закінчення цього строку договірні відсотки МФО (1,5% на день, що становить понад 540% річних) нараховуватися не можуть, оскільки це суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності (позиція ВП ВС у постановах від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц).
Сума витрат на правову допомогу є абсолютно неспівмірною зі складністю справи, обсягом виконаної роботи та ціною позову. Справа є типовою, малоскладною (категорія справ про стягнення мікрокредитів), не потребувала значних часових затрат чи збору унікальних доказів. Заявлена сума у 10 000,00 грн перевищує реальне тіло кредиту, а тому покладення таких витрат на Відповідача є несправедливим тягарем та зловживанням правами з боку Позивача.
Крім того відповідачка подала заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі. 
Представник позивача подав заперечення на відзив в якому зазначив, що підстави зазначені відповідачем про звільнення від сплати процентів - є безпідставними, а штрафні санкції не є предметом позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши доводи сторін та інші докази, суд дійшов таких висновків.
14.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4734450 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
На підставі Договору відповідачу надано грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту складає 6000 грн. Згідно із п. 1.3. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється відповідно до Додатку № 1 до Договору. Відповідно до п. 1.4.1., 1.4.2. Договору на пільговий строк 30 днів застосовується знижена процентна ставка) 0,6 відсотків у день, а також стандартна процентна ставка у розмірі 1,50 % у день.
16.06.2024 ОСОБА_1 і ТОВ «Лінеура Україна» було підписано додатковий договір від 16.06.2024 року на суму 2000 грн.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало грошові кошти в сумі 6000 грн та 2000 грн, шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» вих. № 20250409-330 від 09.04.2025 р. та № 20250409-332 від 09.04.2025 р., листом АТ "Таскомбанку" від 19.08.2026 року № 5688/47.7-БТ із випискою по картці відповідача за період з 14.06.2024.
31.03.2025 р. було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги за Договором.
Відповідач порушив умови Договору, що спричинло виникнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Позовна вимога в частині стягнення тіла кредиту у сумі 7999,99 грн визнана відповідачкою і це визнання приймається судом.
Вирішуючи спір в частині нарахованих процентів за користування кредитом, суд виходить із наступного.
Договір від 14 червня 2024 року № 4734450 та додатковий договір від 16 червня 2024 року, укладені між сторонами, є договором про споживчий кредит.
Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті процентів за кредитним договором (як свідчить наданий розрахунок) станом на 31 березня 2025 року становить 30957,42 грн (заборгованість розрахована за зниженою процентною ставкою 0,6% до 13.07.2024 року та за стандартною ставкою 1,5%).
31 березня 2025 року було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги до відповідачки за Договором від 14 червня 2024 року № 4734450 та додатковим договором від 16 червня 2024 року.
Станом на день укладення договору факторингу від 31 березня 2025 року № 31-1/03/2025, строк дії кредитного договору від 14 червня 2024 року № 4734450 та додаткового договору від 16 червня 2024 року не закінчився. У межах строку дії кредитного договору ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 01 квітня 2025 року до 09 червня 2025 року (70 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,5% у сумі 8399,9895 грн.
Правовідносини між сторонами справи виникли щодо укладення та виконання згаданого кредитного договору та додаткового договору до кредитного договору, відтак до цих правовідносин застосуванню підлягають положення Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 1 згідно із Законом № 3498-ІХ).
Відповідно до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року.
Національний банк України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надав роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів.
У п. 2 цього листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національний банк України роз`яснив, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
За ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1 %.
Кредитний договір та додатковий кредитний договір укладені відповідно 14.06.24 та 16.06.24, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період з 14 червня 2024 року до 20 серпня 2024 року проценти за користування кредитом повинні були нараховуватись за денною відсотковою ставкою розміром 1,5 %, при чому ще й з урахуванням пільгової процентної ставки, що склало 4199,65 грн (саме такий розрахунок долучено позивачем).
Термін дії договору (360 днів) до 09 червня 2025 року (як зазначає позивач у позовній заяві).
За період з 21 серпня 2024 року до 31 березня 2025 року проценти повинні були нараховуватись за денною ставкою 1 %, що за 223 днів складає 17839,98 грн (7999,99 грн х 1% х 223).
Аналогічно проценти мали бути нараховані і за період з 01 квітня 2025 року до 09 червня 2025 року – тобто за 70 днів, що складає 5599,99 грн (7999,99 грн х 1% х 70).
Загальна заборгованість по сплаті процентів за період з 14 червня 2024 року (дата укладення кредитного договору) до 09 червня 2025 року складає: 4199,65 грн + 17839,98 грн + 5599,99 грн = 27639,62 грн.
Вказана сума процентів підлягає стягненню із ОСОБА_1 .
Посилання ОСОБА_1 щодо неправомірного нарахування процентів за користування кредитом суд не приймає до уваги, оскільки проценти за користування кредитом відповідачці нараховано за період дії кредитного договору. Наведена відповідачкою на підтвердження своєї позиції практика Верховного Суду є нерелевантною – так постанова у справі №202/4494/16-ц від 31.10.2018 року ухвалена щодо правовідносин поруки, а постанова у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року ухвалена у правовідносинах щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу після спливу передбаченого договором строку кредитування. 
Щодо стягнення штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, суд приймає посилання відповідачки про те, що на підставі п. 18 та п. 21 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України такі санкції не підлягають нарахуванню. Разом із тим, зазначаючи про стягнення штрафних санкцій у тексті позовної заяви, позивач у прохальній частині не ставить питання про їх стягнення. З огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу суд не вирішує питання штрафних санкцій у цьому рішенні.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить із такого.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК України).
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Установлено, що між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є. О. укладено договір про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року № 01/08/2024-А, у подальшому між ними укладено додаткову угоду №1 від 09 грудня 2025 року, також на ім`я Дідуха Є. О. було видано довіреність, у подальшому Дідух Є. О. через систему "Електронний суд" сформовано та подано позовну заяву про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Позивачем також надано акт № 4734450 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 січня 2026 року, на підставі якого за надання правової допомоги, зокрема, збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості, складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду, позивач протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили має сплатити 10 000,00 грн.
При вирішенні питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу суд застосовує принцип співмірності, як критерій якості та обґрунтованості цього виду витрат, і принцип пропорційності, як загальне правило математичного розподілу суми всіх витрат між сторонами.
Оцінюючи витрати позивача у справі на професійну правничу допомогу за принципом співмірності, суд вважає, що у даній справі витрати на професійну правничу допомогу позивачу є співмірними за критеріями, визначеними у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Такі витрати є фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтований.
Разом із тим, суд зважає і на те, що позовні вимоги у справі задоволено частково, відтак і судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відповідно до правил ст. 141 ЦПК України мають бути пропорційно покладені на сторони у справі.
Так, звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути із ОСОБА_1 7999,99 грн заборгованості по тілу кредиту, 30957,42 грн заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом станом на 31.03.25 року та 8399,9895 грн заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 31.03.25 до 09.06.25 – а всього 47357,40 грн. Судом стягнуто 7999,99 грн заборгованості по тілу кредиту, 4199,65 грн заборгованості за процентами за період з 14 червня 2024 року до 20 серпня 2024 року, 17839,98 грн заборгованості за процентами за період з 21 серпня 2024 року до 31 березня 2025 року, 5599,99 грн заборгованості за процентами за період з 21 серпня 2024 року до 31 березня 2025 року, а всього 35639,61 грн. Таким чином позов задоволено на 75,26%, відтак, здійснюючи пропорційний розподіл витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 2004 грн судового збору (75,26% від 2662,40 грн) і 7526 грн витрат на правничу допомогу (75,26% від 10000 грн).
Керуючись ст. ст. 512, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 258-259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" 7999,99 грн заборгованості по тілу кредиту, 27639,62 грн заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 2004 грн судового збору, 7526 грн витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повні найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ", місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 40, приміщення 19, літ. «Н», код ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя        Ю. В. Бурзель