Номер провадження: 22-ц/813/1300/26 
Справа № 522/18645/24-Е
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Одеська міська рада
треті особи – ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучма Кристина Сергіївна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Майко Ігор Іванович
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучма Кристина Сергіївна, про встановлення додаткового строку прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучма Кристина Сергіївна у якому просила встановити додатковий строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 (одна/третя) частина зведеного на сто відсотків, але не зданого в експлуатацію житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 .
Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших спадкоємців немає.
ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Кучми Кристини Сергіївни, яка на її звернення надала письмове роз`яснення № 1201-16 від 24.01.2024 р., зазначивши, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропущено. 
ОСОБА_1 зазначає, що не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений ЦК України строк у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 була зареєстрована в місті Київ, а позивачка зареєстрована та фактично проживає в місті Одеса, однак початок повномасштабного вторгнення рф до України спричинило порушення у русі громадського транспорту у міжміському сполученні. Також через високий ризик для власного життя, викликаний внаслідок ракетних та інших обстрілів, періодичні та екстрені відключення електроенергії та догляд за бабусею похилого віку, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , власний стан здоров`я суттєво погіршився з початку збройної агресії, ОСОБА_1 не змогла своєчасно прибути до міста Київ і подати заяву про прийняття спадщини у встановлений строк.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучма Кристина Сергіївна, про встановлення додаткового строку прийняття спадщини залишено без задоволення.

Рішення вмотивовано тим, що вказані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця у вчиненні ним зазначеної дії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджуються з рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2025 року, як таким, що ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням процесуального та не правильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована залишенням судом першої інстанції поза увагою обставин, якими обґрунтовано позов, окрема, реальним умовам 2022 року, моральному та фізичному стану позивачки.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 адвокат Майко І.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції, надав пояснення по суті справи, підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
Судові повістки надіслані третій особі ОСОБА_2 , ПН Київського міського нотаріального округу Кучмі К.С. повернулася на адресу суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тому, з огляду на положення п.4 ч.6 ст. 272 ЦПК України, третя особа вважається такою, що отримав цю поштову кореспонденцію, а відтак і повідомлений про розгляд справи.
Неявка в судове засідання зазначених вище учасників справи, зважаючи на положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на день смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є донькою померлої, що вбачається з свідоцтва про народження позивачки – серія НОМЕР_1 видане повторно 27.04.1979 року а/з №1121 від 18.07.1978 року, мовою оригіналу: « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 ».
Позивачка зазначає, що її мати ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з батьком ОСОБА_6 , який розірвано 07.04.1982 року, а 05.12.1998 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».
У подальшому спадкодавиця уклала шлюб з ОСОБА_9 , та змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». Вказаний шлюб розірвано 19.04.1989 року.
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 виданого 19.03.1991 року Куйбишевським ЗАГС м. Ленінград а/з №175 між ОСОБА_11 і ОСОБА_3 .
При цьому суду не надано належних доказів щодо взаємозв`язку розірвання шлюбу за останніми двома шлюбами щодо ОСОБА_5 , що це одна й та сама особа.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено в Україні воєнний стан о 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і на цей час його дію не припинено.
24.01.2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучма К.С. надала на усне звернення позивачки щодо відкриття спадкової справи лист, яким зазначено що у встановлений законом строк для прийняття спадщини позивачка не подала заяву, тому остання має право на звернення до суду з відповідним позовом.
Згідно з медичною випискою №431 від 18.10.2024 року ОСОБА_1 діагностовано: бронхіальна астма, середньої важкості, частково контрольована; остеохондроз попереково-крижового відділу; гастропатія, ГЕРХ, хелікобактер-асоційоване ураження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент спливу визначеного ст. 1270 ЦК України строку у спірних правовідносинах) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
Поставною Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року №469, яка набрала законної сили 18 червня 2023 року, введені вище зміни були скасовані, водночас діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За положеннями ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 26 січня 2022 року у справі № 525/1067/20.
Наведена вище практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі N 362/3705/20).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

У цьому контексті, апеляційний суд погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження існування для ОСОБА_1 протягом десяти місяців (ст. 1270 ЦК України, п 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що був чинним до 09.05.2023 року) після смерті спадкодавиці об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для звернення до будь-якого нотаріуса України, із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері, відповідно до положень ст. 1221 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Як вірно зазначено судом першої інстанції міста Одеса та Київ не були в окупації, а транспортне сполучення між ними не припинялось.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції від 19.03.2022 року) нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. 
Тобто, позивачка ОСОБА_1 була не позбавлена можливості звернутись у встановлений ст. 1270 ЦК України строку до будь-якого нотаріуса України, незалежно від встановленого ст. 1221 ЦК України місця відкриття спадщини, 
Суд критично оцінює посилання позивачки на наявність в неї захворювань, як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки, довідка за 2024 року не є належним доказом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, зокрема, існування у період з лютого по серпень 2022 року обставин непереборних та істотних труднощів для звернення до будь-якого нотаріуса України. 
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2025 року без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Майко Ігор Іванович – залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий   О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький