ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 липня 2026 року 	Справа № 160/12761/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
13 травня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) здійснити розрахунок розміру пенсії з урахуванням періоду з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) щодо невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячного пенсійного забезпечення у повному розмірі;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) щодо невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованості з пенсійних виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) здійснити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) розрахунок розміру пенсії з урахуванням періоду з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) здійснити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) виплату щомісячного пенсійного забезпечення у повному розмірі, без застосування до них постанови Кабінету міністрів України від 14.07.2025 №821, на виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в Справі №160/7101/25 від 20 травня 2025 року, яке набрало законної сили;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) здійснити виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованої суми пенсії, на виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в Справі №160/7101/25 від 20 травня 2025 року, яке набрало законної сили;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) визнати пенсію ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) його приватною власністю. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 160/7101/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 12 грудня 2024 року із врахуванням заробітної плати згідно довідки від 04 січня 2023 року за № 811-15/1-8, виданої ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»; довідки від 22 жовтня 2024 року за № 05/1825, виданої Риболовецьким колгоспом «Дружба» м. Поронайськ російської федерації; довідки від 23 жовтня 2024 року за № 03/1614/ЗП, виданої АО «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації та Пакету оригінальних довідок від 15 серпня 1994 року, виданої Трестом «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації. Але по сьогоднішній день, подачі Позовної заяви, ОСОБА_1 отримує пенсію в тому розмірі (хоча й із індексацією), яка виплачувалася йому до винесення вище згаданого Рішення суду, що вступило в законну силу 07.11.2025 року. На адвокатський запит Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області надало відповідь від 09.02.2026 року за № 0400-010406-8/23348 про те, що заробітну плату за 1995 рік неможливо зарахувати, оскільки не відображено районний коефіцієнт та північну надбавку. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 22.05.2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 22.05.2026 року через підсистему “Електронний суд” отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі від 22.05.2026 року, а також позовної заяви; правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року у справі № 160/7101/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 12 грудня 2024 року із врахуванням заробітної плати згідно довідки від 04 січня 2023 року за № 811- 15/1-8, виданої ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»; довідки від 22 жовтня 2024 року за № 05/1825, виданої Риболовецьким колгоспом «Дружба» м. Поронайськ російської федерації; довідки від 23 жовтня 2024 року за № 03/1614/ЗП, виданої АО «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації та пакету оригінальних довідок від 15 серпня 1994 року, виданої Трестом «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації.
20.01.2026 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогою повідомити, зокрема, про розмір заборгованості з пенсійних виплат ОСОБА_1 та чому до розрахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року у справі № 160/7101/25 не було включено заробітну плату за січень-березень 1995 року замість включеного січень-березень 1990 року. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010307-8/17256 від 29.01.2026 року повідомило, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року у справі № 160/7101/25 ОСОБА_1 нараховано доплату за період з 12.12.2024 року по 28.02.2026 в сумі 43981,27 грн. В матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 довідка про заробітну плату за січень-березень 1995 року відсутня.
02.02.2026 року представник позивача повторно звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з аналогічними вимогами.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010406-8/23348 від 09.02.2026 року повідомило, що на виконання рішення суду, при обчислені пенсії заявника застосовано заробіток з 01.12.1989 по 30.11.1994. Заробітну плату за 1995 рік неможливо зарахувати, оскільки не відображено районний коефіцієнт та північну надбавку.
20.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою в якій просив розрахунок розміру пенсії здійснити, враховуючи період з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року. 
Відповідач Листом від 20.03.2026 року № 31999-17816/К-01/8-0400/26 повідомив, що на виконання рішення суду з 12 грудня 2024 року проведено перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати згідно з довідками: 04 січня 2023 року за № 811-15/1-8, виданої ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»; довідки від 22 жовтня 2024 року за № 05/1825, виданої Риболовецьким колгоспом «Дружба» м. Поронайськ російської федерації (період з серпня 1985 року по листопад 1987 року); довідки від 23 жовтня 2024 року за № 03/1614/ЗП, виданої АО «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації та Пакету оригінальних довідок від 15 серпня 1994 року, виданої Трестом «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації (період з січня 1993 року по грудень 1994 року). Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, розрахований за період з 01.12.1989 по 30.11.1994 (найбільш оптимальний варіант) та за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 29.02.2024, що складає 17041,27 грн (10846,37 грн - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2019-2021 роки х 1,57115 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації). Загальний розмір пенсійної виплати становить: з 01.12.2024 — 6725,02 грн; з 01.03.2025 — 7023,39 грн; з 01.03.2026 —7237,25 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від13.03.1992 (далі - Угода від13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
При цьому, метою Угоди від13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Відповідно до ст.5 Угоди від13.03.1992, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно ч.2 та ч.3 ст.6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.
Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Статтею 3 Угоди від 13.03.1993 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із ст.1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.
Відповідно до положень ст.14 Федерального закону Російської Федерації від17.12.2001 №173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється Урядом Російської Федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання.
При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2 - 5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта).
Аналогічні положення закріплені і в частині третій ст. 96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від15.05.1990 №1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до ст.76 та ст.78 цього Закону.
Таким чином, врахування розміру районного коефіцієнта в складі заробітку при обчислені пенсії позивача, який проживає та якому призначено пенсію на території України, є протиправним.
Так, відповідно до ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, який введений в дію з 01.01.1992, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.
Пунктом 2 ст.41 Закону №1058-IV, визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), зокрема, отримувані особою до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), (до 01.07.1998) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Районний коефіцієнт - показник відносного збільшення заробітної плати з метою компенсації додаткових витрат і підвищених витрат праці, пов`язаних з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами. В даний час районні коефіцієнти, розмір яких від 1,1 до 2,0, застосовуються до заробітної плати працівників, зайнятих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, районах Сибіру, Далекого Сходу, Уралу, північних регіонах європейської частини Російської Федерації.
Тобто, такий коефіцієнт пов`язаний саме із проживанням та роботою особи на території, в тому числі, районів Крайньої Півночі.
Суд звертає увагу, що Законом №1788-XII, який був чинним в спірний період роботи позивача, не врегульовано питання включення до заробітної плати для обчислення пенсії північної надбавки та районного коефіцієнта.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2019 року по справі №345/1451/17.
Підсумовуючи, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо застосування норм матеріального права, суд дійшов висновку про те, що пенсія обчислюється із заробітної плати особи, однак із виключенням з такої заробітної плати виплат північної надбавки та районного коефіцієнту.
В спірному випадку, разом із заявою про призначення пенсії, позивач надав органу пенсійного фонду пакет оригінальних довідок від 15 серпня 1994 року, виданої Трестом «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації, в яких заробітна плата за 1995 рік вказана загальною сумою за кожен місяць разом із північною надбавкою та районним коефіцієнтом без їх виокремлення. Таким чином, з огляду на зміст довідки про заробітну плату за 1995 рік пенсійний орган не мав можливості самостійно визначити розмір заробітної плати ОСОБА_1 , вирахувавши з неї північну надбавку та районний коефіцієнт.
Водночас, в довідках від 15 серпня 1994 року, виданої Трестом «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації про заробітну плату за період роботи з січня 1993 року по грудень 1994 року містить загальні суми заробітної плати із виокремленням за період січня 1993 року по грудень 1994 року, окремо розміри північної надбавки та розміри районного коефіцієнту.
Таким чином, пенсійний орган мав можливість самостійно визначити розмір заробітної плати ОСОБА_1 за 1995 рік із виключенням з такої заробітної плати північної надбавки та районного коефіцієнту, та врахувати такий заробіток позивача за вказаний період під час обрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим, на думку суду, неврахування відповідачем довідки від 15 серпня 1994 року, виданої Трестом «Дальморнефтегеофизика» м. Южно-Сахалінськ російської федерації про заробітну плату за 1995 рік, є протиправним.
За таких обставин вимога позивача про зобов`язання здійснити розрахунок розміру пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 виплату щомісячного пенсійного забезпечення у повному розмірі, без застосування до них постанови Кабінету міністрів України від 14.07.2025 №821, на виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в cправі №160/7101/25 від 20 травня 2025 року, яке набрало законної сили та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 заборгованої суми пенсії, на виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в cправі №160/7101/25 від 20 травня 2025 року, яке набрало законної сили, суд зазначає наступне. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається та покладається на державну виконавчу службу у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".
Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до положень частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, приписами статті 382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-8 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 КАС України); визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця (ст. 287 КАС України).
З системного аналізу наведених норм вбачається виокремлення в окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).
Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Відтак, вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 виплату щомісячного пенсійного забезпечення у повному розмірі, без застосування до них постанови Кабінету міністрів України від 14.07.2025 №821, на виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі №160/7101/25 від 20 травня 2025 року, яке набрало законної сили та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 заборгованої суми пенсії, на виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі №160/7101/25 від 20 травня 2025 року не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визнати пенсію ОСОБА_1 його приватною власністю слід зазначити таке.
Право особи на пенсійне забезпечення є гарантованим державою соціальним правом, що випливає, зокрема, зі статті 46 Конституції України. Водночас у практиці Європейського суду з прав людини пенсійні виплати за певних умов розглядаються як майновий інтерес особи, що підлягає захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом. Ця норма застосовується не лише до речей у класичному розумінні, але й до майнових прав та законних очікувань особи, якщо такі права мають достатню правову підставу в національному законодавстві. Текст статті 1 Першого протоколу наведено, зокрема, в офіційному перекладі рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України».
У рішенні ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України» суд розглядав припинення виплати пенсії саме в контексті статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, тобто як питання користування майновим правом на пенсійні виплати. У цій справі ЄСПЛ наголосив, що предметом оцінки є не абстрактна відповідність пенсійної системи Конвенції, а конкретний вплив відповідних норм та дій держави на права заявника.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Аналогічний підхід застосовується і Верховним Судом. Зокрема, у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, провадження №Пз/9901/32/20, Верховний Суд зазначив, що Європейським судом з прав людини напрацьована практика, за якою пенсія включається до поняття «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Також Верховний Суд вказав, що концепція «майна» має автономне значення та не обмежується правом власності на матеріальні речі.
Разом із тим наведене не означає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області має окремий обов`язок ухвалювати рішення або вчиняти дію з “визнання пенсії приватною власністю” позивача. Правова природа пенсії як майнового права або майнового інтересу може бути врахована судом під час вирішення спору щодо призначення, поновлення, перерахунку або виплати пенсії. Однак така правова характеристика сама по собі не є самостійним способом захисту порушеного права.
Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом у разі, якщо рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи законні інтереси. Серед способів захисту, зокрема, передбачено визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання його вчинити певні дії.
Згідно зі статтею 245 КАС України суд, у разі задоволення позову, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії саме з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 зазначив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав, бути адекватним фактичним обставинам справи, не суперечити суті позовних вимог та узгоджуватися з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно в межах, порядку та спосіб, передбачені законом.
Отже, вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області “визнати пенсію приватною власністю” не спрямована на відновлення конкретного порушеного права позивача, не визначає конкретної дії, яку відповідач зобов`язаний вчинити відповідно до закону, та не призводить до реального поновлення права позивача на призначення, перерахунок, поновлення або виплату пенсії.
З огляду на викладене, підстави для задоволення вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визнати пенсію ОСОБА_1 його приватною власністю відсутні. У задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3194,88 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 2.670953959.1 від 18.05.2026року.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ІК в ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 здійснити розрахунок розміру пенсії з урахуванням періоду трудової діяльності з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок розміру пенсії з урахуванням періоду трудової діяльності з 01 квітня 1990 року по 31 березня 1995 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ІК в ЄДРПОУ 21910427) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору в сумі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 10 липня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков