ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/16249/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я., 

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Національного банку України
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду (головуючий - Отрюх Б. В., судді: Станік С. Р., Пантелієнко В. О.) від 24.03.2026 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трансмагістраль"
про  визнання банкрутом. 

1. Короткий зміст вимог
1.1. 25.10.2021 Господарський суд міста Києва ухвалив відкрити за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трансмагістраль" (далі - Боржник) за правилами Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ввести процедуру розпорядження майна Боржника, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначити розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Ягічева С. О. тощо.
21.04.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив визнати Боржника банкрутом, відкрити щодо нього ліквідаційну процедуру та призначити ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Ягічева С. О. тощо.
1.2. 10.02.2026 Національний банк України (далі - НБУ, Кредитор) подав заяву про виправлення описки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 шляхом доповнення її інформацією про строк пред`явлення такого судового рішення до виконання, який становить три роки, до 05.03.2028.
1.3. Заява обґрунтована визначеним законом трирічним строком пред`явлення рішення до виконання, а також необхідністю зазначення у судовому рішенні строку пред`явлення його до виконання, якщо цим рішенням суд надав згоду на примусову реалізацію предмета іпотеки, оскільки таке рішення є відповідним виконавчим документом. 

2. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
2.1. 24.03.2026 Північний апеляційний господарський суд ухвалив про відмову НБУ у задоволенні заяви про виправлення описки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, ухваленій у цій справі.
2.2. Судове рішення мотивоване відсутністю описок у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, яка не є виконавчим документом, тоді як апеляційний суд не видавав виконавчий документ у цій справі, а НБУ не звертався із відповідними вимогами; НБУ ж шляхом виправлення описки фактично просить змінити резолютивну частину проголошеної постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025.

3. Встановлені судами обставини
3.1. 03.04.2023 Господарський суд міста Києва за результатами проведення попереднього засідання у цій справі про банкрутство ухвалив визнати, зокрема НБУ кредитором по відношенню до Боржника на суму 4 540 грн 00 коп. - із першою чергою задоволення вимог кредиторів; на суму 3 047 945 330 грн 40 коп. - як вимоги, забезпечені заставою майна Боржника.
3.2. 11.09.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив про задоволення клопотання від 26.07.2024 розпорядника майна Боржника арбітражного керуючого Ягічева С. О.; продовження процедури розпорядження майном та мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство Боржника на 170 днів до 01.02.2025, затвердження звітів арбітражного керуючого Ягічева С. О. про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна Боржника за період з 01.02.2024 до 30.06.2024 у сумі 114 600 грн 00 коп.; залишення без розгляду заяву НБУ від 06.09.2024 про надання згоди на реалізацію майна Боржника, що перебуває в заставі.
3.3. 05.03.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив, зокрема:
- про часткове задоволення апеляційної скарги НБУ;
- скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 в частині залишення без розгляду заяви НБУ від 06.09.2024 про надання згоди на реалізацію майна Боржника, що перебуває в заставі;
- з прийняттям нового рішення, яким задоволено заяву НБУ від 06.09.2024 про надання згоди на реалізацію майна Боржника, що перебуває у заставі: надання НБУ дозволу на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 07.10.2011, укладеним між НБУ та Боржником, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т. О., та зареєстрованим в реєстрі за № 3609, на нерухоме майно, а саме: комплекс, будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 121в, літера А, які належать Боржнику на праві власності на підставі права власності, у рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" за кредитними договорами 14.08.2008 № 38/08-08/СТ, від 13.05.2014 № 12/09/5, від 23.10.2008 № 52, від 21.05.2008 № 16/05-08/СT, від 20.02.2009 № 12/09/2 (з усіма змінами та доповненнями до них) перед НБУ у загальній сумі заборгованості 2 973 736 397 грн 85 коп.;
- з встановленням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
3.4. 24.03.2025 Північний апеляційний господарський суд за заявою НБУ ухвалив про виправлення описки у пункті 3 резолютивної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, доповнивши цей пункт інформацією щодо кодів ЕДРПОУ та адрес НБУ як стягувача та Боржника як особи, на майно якого як предмет іпотеки звертається стягнення.
3.5. Північний апеляційний господарський суд у зв`язку з ухваленням постанови від 05.03.2025 виконавчий документ не видавав.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.1. 10.04.2026 НБУ подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, а справу направити до апеляційного суду на розгляд зі стадії прийняття до розгляду заяви про виправлення помилки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
5.1. Згідно з аргументами, наведеними в касаційній скарзі, підставою для касаційного оскарження ухвали апеляційного суду у цій справі є порушення цим судом норм статті 328 ГПК України, статей 4, 12 Закону України "Про виконавче провадження", статті 41 КУзПБ, оскільки апеляційний суд, не врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2025 у справі № 240/277/06/23, від 21.08.2025 у справі № 913/355/24 (щодо визначення помилки, допущеної при видачі виконавчого документа, та правил її виправлення судом), від 10.10.2025 у справі № 910/11640/24, від 16.01.2026 у cправі № 910/4961/18 (щодо строку пред`явлення судового рішення до виконання, який обов`язково зазначається у такому судовому рішенні як виконавчому документі в силу закону), від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16, дійшов помилкового висновку, що постанова суду апеляційної інстанції про надання згоди на звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію (ухвалена за наслідком перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції), не є виконавчим документом, тоді як НБУ просив не змінювати постанову від 05.03.2025 суду апеляційної інстанції у цій справі, а привести її у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження", згідно із приписами частини першої статті 4 якого у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання.

6. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права
Щодо судового рішення про надання згоди на звернення стягнення на майно боржника у справі про банкрутство
6.1. Предметом розгляду у цій справі стало порушене НБУ, як кредитором у справі про банкрутство Боржника, питання усунення допущених апеляційним судом помилок у вигляді незазначення цим судом у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (про надання згоди на звернення стягнення на майно Боржника у справі про банкрутство) такого реквізиту виконавчого документу як строк пред`явлення рішення до виконання. 
6.2. Щодо постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, про виправлення описки в якій просить НБУ (пункти 1.2, 1.3), Суд зазначає про таке.
6.3. Апеляційний суд встановив, що постановою від 05.03.2025 у цій справі надано згоду НБУ як забезпеченому кредитору на задоволення вимог до Боржника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 3.3). 
За змістом постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 НБУ як забезпечений кредитор 06.09.2024 звернувся до суду про надання згоди на реалізацію майна Боржника, що перебуває у заставі, з посиланням та за правилами, зокрема частини восьмої статті 41 КУзПБ, а також просив встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбачено Законом України "Про виконавче провадження" на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій .
6.4. Відповідно до приписів частини восьмої статті 41 КУзПБ (у редакції, чинній на момент звернення НБУ 06.09.2024 із вказаною заявою у цій справі, пункт 3.3) щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.
При цьому Суд звертає увагу, що наведені приписи частини восьмої статті 41 КУзПБ після звернення 06.09.2024 НБУ із відповідною заявою у цій справі зазнали змін згідно із Законом України "Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства та деяких інших законодавчих актів України щодо імплементації Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу 2019/1023 та запровадження процедур превентивної реструктуризації" від 19.09.2024 № 3985-IX, що набрав чинності з 01.01.2025, з урахуванням якого частина восьма статті 41 КУзПБ доповнена, зокрема, правом забезпеченого кредитора звернути стягнення на предмет забезпечення, у тому числі поза межами справи про банкрутство: "щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично та забезпечений кредитор отримує право звернути стягнення на предмет забезпечення, у тому числі поза межами справи про банкрутство, після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, або ухвалу про продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів".
6.5. Поряд з цим наведені правила звернення стягнення на майно боржника, що перебуває у заставі, регламентовані також нормами частин п`ятої, шостої цієї ж статті КУзПБ, відповідно до яких (у тій самій редакції, станом на 06.09.2024):
- звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, статтею 94 цього Кодексу (частина п`ята статті 41 КУзПБ, яка, з урахуванням змін за Законом України від 19.09.2024 № 3985-IX була доповнена також "крім випадків, передбачених частиною восьмою цієї статті ");
- задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство (частина шоста статті 41 КУзПБ яка, з урахуванням змін за Законом України від 19.09.2024 № 3985-IX була доповнена також "якщо інше не передбачено цим Кодексом"). 
6.6. У застосуванні наведених норм (частини п`ятої, шостої, восьмої статті 41 КУзПБ у їх редакції, чинній на момент звернення 06.09.2024 НБУ у цій справі, пункт 3.3) щодо правил звернення стягнення на майно боржника, що перебуває у заставі, Суд звертається до висновків, сформульованих щодо їх застосування у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16, у пункті 49 якої Суд, з посиланням на висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 905/1923/15, вказав, що після спливу 170 днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, має здійснюватися за ухвалою суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, постановленою господарським судом за результатом розгляду заяви кредитора, вимоги якого є забезпеченими.
При цьому, у пунктах 50, 51 цієї ж постанови від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду зауважив, що якщо позовні вимоги направлені на задоволення вимог, які забезпечені іпотекою, у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", то такий позов не є за своєю суттю отриманням згоди на реалізацію майна боржника у порядку положень частини п`ятої статті 41 КУзПБ, а тому задоволення такого позову матиме наслідком недотримання положень частини шостої статті 41 КУзПБ щодо того, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.
6.7. У наведених висновках Судова палата для розгляду справ про банкрутство у постанові від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16 виходила з того, що:
- правомірними можна вважати ті дії щодо звернення стягнення на майно боржника, які будуть здійснені в межах провадження у справі про банкрутство (пункт 43 постанови);
- не можна вважати правомірними дії державного виконавця щодо звернення стягнення на предмет іпотеки боржника, який перебуває у процедурі банкрутства, на підставі лише положень Закону України "Про виконавче провадження", без врахування процедур і положень КУзПБ, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України (пункт 44 постанови).
- у межах дотримання наведеного принципу з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність боржника, зважаючи на відсутність нормативного врегулювання співвідношення процедур виконавчого провадження та процедур банкрутства, з огляду на мету та цілі КУзПБ, такими, що відповідають положенням чинного законодавства України, можна вважати лише ті дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника, які були дозволені (санкціоновані) судовим рішенням (ухвалою суду) в межах справи про банкрутство (пункт 48 постанови).
При цьому Судова палата для розгляду справ про банкрутство у постанові від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16 відступила від висновків про застосування норм права, викладених у постанові КГС ВС від 11.06.2020 у справі № 917/1369/17, щодо можливості задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за умови, що стосовно іпотекодержателя відкрито провадження у справі про банкрутство.
6.8. Крім цього, щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, за правилами частини восьмої статті 41 КУзПБ на момент звернення 06.09.2024 НБУ до суду у цій справі із заявою про надання згоди на реалізацію майна Боржника, що перебуває в заставі (пункт 3.3) Суд зазначає про таке
Порівнюючи редакції норм частини восьмої статті 41 КУзПБ, Суд зазначає, що до внесення Законом України від 19.09.2024 № 3985-IX змін до частини восьмої статті 41 КУзПБ (пункт 6.4) право забезпеченого кредитора звернути стягнення на предмет забезпечення та обрати процедуру та порядок звернення стягнення на предмет забезпечення: у межах або поза межами справи про банкрутство; не було прямо визначено законом, надано забезпеченому кредитору з набранням чинності з 01.01.2025 Законом України від 19.09.2024 № 3985-IX, а також передбачає дискрецію саме забезпеченого кредитора (однак не суду) обирати процедуру та порядок звернення стягнення на предмет забезпечення: у межах або поза межами справи про банкрутство.
Тобто, з урахуванням висновків у пунктах 6.6, 6.7 цієї постанови щодо правил звернення стягнення на майно боржника, що перебуває у заставі, на момент звернення 06.09.2024 НБУ у цій справі із заявою про надання згоди на реалізацію майна Боржника, що перебуває в заставі (пункт 3.3), у суду у цій справі, який ухвалив постанову від 05.03.2025 за правилами частини восьмої статті 41 КУзПБ в її редакції, чинній до внесення відповідних змін Законом України від 19.09.2024 № 3985-IX, були відсутні підстави визначати процедуру та порядок звернення стягнення на предмет забезпечення за правилами частини восьмої статті 41 КУзПБ: у межах або поза межами справи про банкрутство із застосуванням відповідних норм (КУзПБ або Закону України "Про виконавче провадження").
6.9. Враховуючи викладене, а саме сформульовані Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16 висновки про те, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, за правилами частини восьмої статті 41 КУзПБ, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, тобто не за правилами Закону України "Про виконавче провадження", а КУзПБ, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, Суд у цій справі доходить висновку, що на ухвалене у цій справі відповідне судове рішення, постановлене господарським судом за результатом розгляду заяви НБУ як кредитора, вимоги якого є забезпеченими, не поширюються правила та вимоги Закону України "Про виконавче провадження", зокрема і ті, що стосуються зазначення у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 відомостей, які є обов`язковими для зазначення у виконавчому документі за приписами пунктів 1 - 7 частини першої статті 4 такого Закону (строк пред`явлення рішення до виконання, пункт 7 частини першої цієї статті Закону України "Про виконавче провадження").
6.10. А тому Суд, з мотивів, викладених у цій постанові, погоджується з висновками в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду, про відсутність підстав для задоволення вимог НБУ у заяві про виправлення описки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у цій справі шляхом доповнення такої постанови інформацією про строк пред`явлення такого судового рішення до виконання. 
Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє аргументи скаржника (пункт 5.1), зокрема і ті:
- що стосуються посилання на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.10.2023 у справі № 910/20057/16, оскільки висновки в оскаржуваній ухвалі, навпаки, узгоджуються з висновками у відповідній постанові (див. пункти 6.6, 6.7, 6.8, 6.9 цієї постанови); 
- а також, що стосуються неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.01.2026 у cправі № 910/4961/18, оскільки Верховний Суд у такій постанові, що ухвалена у подібних зі спірними правовідносинами, не надавав оцінку доводам скаржника та не формулював висновку, чи належить ухвала (від 29.04.2024 у cправі № 910/4961/18) про надання судом у справі про банкрутство згоди забезпеченому кредитору на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки до виключного переліку ухвал, яким закон надав статусу виконавчого документу (див. висновки у пункті 56 постанови від 16.01.2026 у cправі № 910/4961/18).
6.11. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України, оскільки заявлені скаржником підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження через відсутність визначених ним процесуальних порушень з боку суду апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.
6.12. Дійшовши висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та без змін оскаржуваної ухвали, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 910/16249/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський
Судді К. М. Огороднік 
В. Я. Погребняк