СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
Справа № 306/964/26
Провадження № 2/306/914/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2026 року    м. Свалява 

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого-судді   Уліганинця П.І.
за участю: секретаря судового засідання Сова-Фафула А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 у 1969 році було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння за життя ним оформлені не були. Надалі змінилася адреса об`єкта з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Зазначає, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого відкрилася спадщина. Його дружина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом, фактично прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 її частку спадкового майна фактично прийняли доньки, унаслідок чого кожна з них набула право на 1/2 частку спірного домоволодіння. Оскільки через відсутність правовстановлюючих документів оформити спадкові права в нотаріальному порядку неможливо, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті їхніх батьків ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Учасники в судове засідання не з`явилися.
Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с. 47,48).
Представником Свалявської міської ради Закарпатської області надано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Свалявської міської ради за наявними матеріалами у справі. Заперечень, що спростовують заявлені позовні вимоги до суду не надано (а.с.37-39).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що згідно зі Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах СРСР №117 ОСОБА_4 на підставі рішення Ради уповноважених колгоспу ім. Маяковського від 12.08.1969 №36 було виділено земельну ділянку площею 0,07 га в АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку. Забудову дозволено рішенням виконавчого комітету Свалявської районної ради депутатів трудящих від 29.10.1969 №288. Відповідно до акта від 10.10.1969 зазначену земельну ділянку відведено в натурі під індивідуальне житлове будівництво (а.с.16,17).
Правовстановлюючі документи на домоволодіння за життя власника оформлені не були. При цьому адреса об`єкта змінилася із « АДРЕСА_1 » на « АДРЕСА_2 ».
Згідно з відповіді начальника відділу «ЦНАП» Свалявської міської ради від 09.02.2026 №06-12/79, відповідно до погосподарської книги с. Росош за 1991–1995 роки, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті був головою господарства за адресою: АДРЕСА_2 . Відомості щодо зміни поштової адреси з АДРЕСА_3 відсутні (а.с.25).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №476125586 відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні (а.с.18).
Разом з тим сукупність досліджених доказів свідчить, що відбулася лише зміна формулювання поштової адреси (з номерної на вуличну), а домоволодіння, яке раніше обліковувалося за адресою АДРЕСА_1 , є тим самим об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . На момент смерті ОСОБА_4 був головою відповідного домогосподарства, а тому зазначене домоволодіння належало йому на праві приватної власності.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , запис №24 (а.с.13). 
Відповідно до відповіді відділу «ЦНАП» Свалявської міської ради від 09.02.2026 №06-12/83, ОСОБА_4 на момент смерті значився зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_1 (дочка) та ОСОБА_2 (дочка) (а.с.26).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , запис №6 (а.с.14).
Згідно з відповіді начальника відділу «ЦНАП» №06-12/83, на момент смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 значилась зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_1 (дочка) та ОСОБА_2 (дочка) (а.с.26).
Таким чином, після смерті батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право на спадкове майно по 1/2 частці кожна.
З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами інвентаризаційна справа №296/2025, вбачається, що житловий будинок садибного типу за адресою:  АДРЕСА_2 складається з: житлового будинку літера «А», сарай - «Б», вбиральня - «В», сарай - «Г», Огорожа - №1-2. Його вартість в цінах 2025 року становить 107 680,00 грн (а.с.17-22).
За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).
В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. 
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.
Керуючись ст. 12, 18, 81, 200, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, ст. 15, 392, 1216, 1218, 1223, 1296, 1297 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом — задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/2 частку домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батьків - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк.  АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 право власності на 1/2 частку домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 в порядку пакування після смерті батьків - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ   П.І.Уліганинець 
17.07.2026 року