СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2026 року Справа № 480/1378/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/1378/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Генерала Батюка, буд. 8,м. Слов`янськ,Донецька область,84121), в якій просить:
- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.02.2025 за №184250012602 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 (зі зниженням пенсійного віку), яке прийняте з посиланням на норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (список №2), у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу її звернення за її призначенням, тобто з 31.01.2025, провести нарахування та виплату призначеної пенсії. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.01.2025 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.02.2025 №184250012602 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Ухвалою суду від 24.02.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Також залучено до участі у адміністративній справі №480/1378/25 другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач вказав, що з 01.01.2018 порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах регулюється статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним та пріоритетним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного страхування. На думку відповідача, після внесення Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII відповідних змін питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах передано до сфери регулювання Закону №1058-IV, у зв`язку із чим положення пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Відповідач наголосив, що на дату звернення позивач не досягла передбаченого законом пенсійного віку 55 років та не мала необхідних 25 років страхового і 10 років пільгового стажу. У зв`язку із цим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.02.2025 №184250012602 їй обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у період з 30.09.2001 по 27.01.2002 отримувала матеріальну допомогу. 
Про цей факт також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, відповідно до яких за Шосткинським міськрайцентром зайнятості, код страхувальника 21112660, у 2001 році обліковано період тривалістю 3 місяці 3 дні, а у 2002 році - 27 днів, що відповідає спірному періоду з 30.09.2001 по 27.01.2002.
Позивач 31.01.2025 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 07.02.2025 року за №184250012602 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах та недосягненням віку 55 років.
При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявниці 52 років 11 місяців. Страховий стаж особи становить - 22 рік 01 місяці 13 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 становить - 7 років 10 місяців 18 днів.
Крім того в оскаржуваному рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги з 30.09.2001 по 27.01.2002 згідно трудової книжки від 26.06.1990 серії НОМЕР_2 , оскільки зазначений період потребує уточнения щодо підстав виплати матеріальної допомоги (професійне навчання, підвищення кваліфікації).
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
У межах спірних правовідносин питання полягає у правомірності незарахування відповідачем періоду отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю з 30.09.2001 по 27.01.2002 до страхового стажу, а також спірним є питання щодо пенсійного віку, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Щодо віку, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, суд враховує наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
У подальшому, Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам, з 50 років до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.".
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсії за віком на пільгових умовах почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
При цьому, правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до зазначених законів були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно із пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до вищенаведеного, суд констатує, що з 23.01.2020 року існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років, зокрема щодо позивача.
Водночас, Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся.
Згідно із частиною першою статті 92 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.
Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).
З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.
Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справ та вимог статті 151-2 Конституції України.
Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.
Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону "Про Конституційний Суд України" з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.
У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.
Суд наголошує, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.
Водночас, у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідачів.
Отже, відповідно до вищевикладеного на противагу викладеному у спірному рішенні висновку відповідача про необхідність досягнення позивачем 55 років, суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Згідно із п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Так, ОСОБА_1 на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 31.01.2025 досягла віку 52 років 11 місяців, а отже відповідала віковому критерію, визначеному Законом № 1788-ХІІ, необхідному для звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, відтак посилання відповідача у спірному рішенні про недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку є безпідставними.
Щодо висновку відповідача про відсутність необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось, відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином пенсія за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності у сукупності таких обов`язкових умов:
- зайнятість особи повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
- наявність атестації робочого місця;
- досягнення особою 55 річного віку;
- наявність у особи загального страхового стажу не менше 25 років для жінок;
- наявність у особи стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, не менше 10 років.
Відтак, наявність спеціального стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 10 років є обов`язковою вимогою для виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах.
Порядок застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
При цьому, у пункті 4 Порядку № 383 зазначено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 "Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку № 442) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку № 442.
Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком №442. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Згідно із ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Комплексний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
При цьому, період роботи на відповідних посадах або за відповідними професіями за Списком № 2 до 21.08.1992 зараховується до пільгового стажу роботи за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи, а період роботи після 21.08.1992 - зараховується до пільгового стажу роботи за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці.
У свою чергу, документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу, уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку № 637.
Однак, суд зауважує, що право на зарахування певного періоду роботи до стажу роботи за Списком № 2, яка надає право на пенсію на пільгових умовах, в першу чергу визначається органом, що призначає пенсію, на підставі інформації, зазначеної в трудовій книжці особи, оскільки вона є основним документом, що підтверджує стаж.
Відповідно до записів №6 та №7 трудової книжки серії НОМЕР_1 , 30.09.2001 позивачу розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а 27.01.2002 виплату зазначеної допомоги припинено.
Крім того, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, за Шосткинським міськрайцентром зайнятості, код страхувальника 21112660, обліковано період за кодом підстави ЗПЗ056А3: у 2001 році тривалістю 3 місяці 3 дні та у 2002 році тривалістю 27 днів. Зазначений код підстави застосовується для обліку періоду одержання допомоги по безробіттю.
Отже, факт отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з 30.09.2001 по 27.01.2002 підтверджується як відповідними записами у трудовій книжці, так і відомостями Реєстру застрахованих осіб. При цьому в трудовій книжці прямо визначено вид виплати — матеріальна допомога по безробіттю, а відомості форми ОК-5 містять відповідний код підстави обліку стажу. За таких обставин доводи відповідача про необхідність додаткового уточнення підстав виплати матеріальної допомоги та незарахування зазначеного періоду до страхового стажу є необґрунтованими.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинний на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умови праці після 21.08.1992 р.
Тобто в період роботи позивача необхідно застосовувати Список №2, який був чинний у цей період.
Згідно підрозділу 2110А010 розділу Х Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. N 162, до Списку 2 відносяться робітники, керівники і спеціалісти підприємств хімічної та нафтохімічної галузі промисловості, зайняті повний робочий день у нижчеперелічених виробництвах і роботах: виробів гарячим способом: з пластичних мас, композиційних матеріалів на основі пластмас, вініпласту, поліхлорвінілового пластикату.
У матеріалах справи міститься копія наказу Шосткинського виробничого об`єднання «Свема» від 21.01.1994 №28 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», зі змісту якого вбачається, що на підприємстві у 1992–1993 роках проведено атестацію робочих місць за умовами праці. Вказаним наказом затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівники яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 і №2, до якого включено, зокрема, професію апаратника-поливника фотоемульсій у виробництві синтезу фотоемульсій і поливу кінофотоплівок, за якою працювала позивач. 
Крім того, наказами ВАТ «Акціонерна компанія “Свема”» від 23.03.2010 №23 та від 25.05.2011 №46 до зазначеного переліку внесено зміни щодо найменування структурного підрозділу, в якому виконувалися роботи з поливу фотоемульсій, без зміни характеру та умов праці працівників. Зокрема, назву відповідного структурного підрозділу уточнено як відділення поливу світлочутливих емульсій, кінофотоплівки виробництва синтезу емульсій і поливу кінофотоплівок. 
Отже, наявними в матеріалах справи наказами підтверджується проведення на підприємстві атестації робочих місць, включення професії позивача до переліку професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, а також тотожність робіт та умов праці незалежно від подальшого уточнення найменування відповідного структурного підрозділу.
У матеріалах справи міститься копія трудової книжки серії НОМЕР_1 , зі змісту якої вбачається, що відповідно до запису №6 позивачу з 30.09.2001 розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на підставі наказу від 01.08.2001 №144. Згідно із записом №7, з 27.01.2002 виплату зазначеної матеріальної допомоги припинено на підставі наказу від 28.01.2002 №18 
Разом із тим, відповідно до позиції відповідача період з 30.09.2001 по 27.01.2002 не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки цей період потребує уточнення щодо підстав виплати матеріальної допомоги, зокрема чи була така допомога пов`язана з професійним навчанням або підвищенням кваліфікації. Аналогічні обставини наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву. 
Водночас, дослідивши зміст записів у трудовій книжці позивача, суд зауважує, що в них чітко зазначено вид отримуваної позивачем виплати — матеріальна допомога по безробіттю, а також наведено правову підставу її призначення — частину першу статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Отже, зміст трудової книжки не дає підстав вважати, що позивач отримувала матеріальну допомогу у зв`язку з професійним навчанням, перепідготовкою або підвищенням кваліфікації.
Крім того, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, за Шосткинським міськрайцентром зайнятості, код страхувальника 21112660, обліковано періоди за кодом підстави ЗПЗ056А3: за 2001 рік — тривалістю 3 місяці 3 дні, за 2002 рік — тривалістю 27 днів. Наведена тривалість відповідає спірному періоду з 30.09.2001 по 27.01.2002. 
Код підстави ЗПЗ056А3 використовується для обліку періоду одержання допомоги по безробіттю. Отже, відомості Реєстру застрахованих осіб додатково підтверджують не лише факт отримання позивачем відповідної виплати, а й характер такої виплати — допомога по безробіттю. 
Відповідно до пункту 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. 
За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції, чинній у спірний період, до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховувався, зокрема, період одержання допомоги по безробіттю. 
Таким чином, факт отримання позивачем допомоги по безробіттю в період з 30.09.2001 по 27.01.2002 підтверджується насамперед записами в її трудовій книжці, а також відомостями Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5, які містять відповідний код підстави обліку стажу.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що записи у трудовій книжці або індивідуальні відомості про застраховану особу містять неправдиві чи недостовірні дані. Визначена відповідачем необхідність додаткового уточнення підстав виплати матеріальної допомоги не може бути самостійною підставою для незарахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки характер виплати безпосередньо визначений у трудовій книжці та підтверджений відомостями Реєстру застрахованих осіб.
Суд також ураховує, що довідка Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості від 30.04.2025 №703 підтверджує отримання допомоги по безробіттю в інший період - з 19.08.1998 по 15.05.1999 - і не містить відомостей щодо спірного періоду. Водночас відсутність у цій довідці інформації про період з 30.09.2001 по 27.01.2002 не спростовує записів трудової книжки та відомостей форми ОК-5. 
Окрім цього, відповідач не був позбавлений права в разі виникнення сумнівів щодо виду отримуваної позивачем допомоги звернутися із відповідним запитом до Шосткинського міськрайцентру зайнятості, витребувати персональну справу безробітної, накази від 01.08.2001 №144 та від 28.01.2002 №18 або провести перевірку достовірності поданих відомостей.
Сам відповідач у відзиві посилається на частину третю статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою органам Пенсійного фонду України надано право вимагати відповідні документи від підприємств, установ та організацій, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі й достовірність поданих відомостей. Однак матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем відповідної перевірки або направлення запитів до органу зайнятості. 
Щодо твердження відповідача про необхідність уточнення, чи отримувалася матеріальна допомога у зв`язку з професійним навчанням або підвищенням кваліфікації, суд оцінює його критично, оскільки в трудовій книжці прямо зазначено, що позивачу виплачувалася саме матеріальна допомога по безробіттю, а у формі ОК-5 цей період обліковано Шосткинським міськрайцентром зайнятості за кодом, який відповідає періоду одержання допомоги по безробіттю.
Відтак, ураховуючи, що отримання позивачем допомоги по безробіттю у спірний період з 30.09.2001 по 27.01.2002 підтверджено записами у трудовій книжці та індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, а відповідачем не надано доказів на спростування достовірності цих відомостей, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи у зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу позивача лише з підстав необхідності додаткового уточнення виду отримуваної допомоги, діяло не на підставі та не у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 30.09.2001 по 27.01.2002 підлягає зарахуванню до її страхового стажу. При цьому до пільгового стажу за Списком №2 відповідачем уже зараховані всі підтверджені періоди роботи позивача, що прямо зазначено в оскаржуваному рішенні та відзиві.
З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки про підтвердження наявного пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.01.2025 №24/166, виданої ВАТ «Акціонерна компанія “Свема”», суд убачає, що позивач працювала повний робочий день на роботах, передбачених Списком №2, до 01.04.2015, а саме у періоди з 02.07.1990 по 20.08.1992, з 21.08.1992 по 31.12.1996 та з 01.01.1997 по 18.05.1998 . 
А отже, у цьому випадку до позивача підлягають застосуванню положення статті 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та, відповідно, застосуванню не підлягають положення статті 114 Закону №1058-IV.
При цьому з аналізу статей 12, 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII суд убачає, що жінка за наявності стажу роботи не менше 20 років та не менше половини необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, тобто 55 років, на один рік за кожні два роки такої роботи.
З оскаржуваного рішення судом установлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 52 роки 11 місяців, страховий стаж — 22 роки 1 місяць 13 днів, що перевищує необхідні 20 років, а пільговий стаж за Списком №2 — 7 років 10 місяців 18 днів, що перевищує половину необхідного десятирічного стажу. При цьому до пільгового стажу позивача зараховано всі періоди роботи за Списком №2. Водночас до страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 30.09.2001 по 27.01.2002, який, як установлено судом, також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача . 
Отже, пільговий стаж позивача тривалістю 7 років 10 місяців 18 днів містить три повні дворічні періоди роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, що відповідно до статей 12, 13 Закону №1788-XII надає право на зменшення пенсійного віку на три роки:
55 років – 3 роки = 52 роки.
Відтак, зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин, визначене Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 52 років.
Ураховуючи викладене та те, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивач досягла віку 52 роки 11 місяців, має страховий стаж 22 роки 1 місяць 13 днів, який навіть без урахування спірного періоду перевищує необхідні 20 років, а також стаж роботи за Списком №2 тривалістю 7 років 10 місяців 18 днів, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зменшенням пенсійного віку, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
А відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.02.2025 №184250012602 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 30.09.2001 по 27.01.2002 та призначити їй з 31.01.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. 
При цьому судом ураховано, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який розглядав заяву позивача та вирішував питання про призначення їй пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23 та від 16.10.2024 у справі №140/14380/23.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суму судового збору в розмірі 1211,20 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 17.02.2025. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.02.2025 року за №184250012602 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 (зі зниженням пенсійного віку), яке прийняте з посиланням на норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати його.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (список №2), у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу звернення за її призначенням, тобто з 31.01.2025 року, провести нарахування та виплату призначеної пенсії.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Генерала Батюка, буд. 8,м. Слов`янськ,Донецька область, 84121, ЄДРПОУ 13486010) за рахунок бюджетних асигнувань 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець