Справа № 577/2590/26
Провадження № 2/577/1563/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 липня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
секретаря судового засідання Скляр О.М.
представника позивача Іващенко О.М.
представників відповідача Ткаченко С.М., Приходько С.М., Стеценка О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Буринської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради , третя особа виконуючий обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради Ніколенко Віталій Веніамінович про визнання незаконним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
07.05.2026р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Буринської міської ради Сумської області та Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради, третя особа — виконуючий обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради Ніколенко Віталій Веніамінович, в якому , із врахуванням уточнень, просить визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови Буринської міської ради Сумської області від 09 квітня 2026 року № 174-К «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради з 10 квітня 2026 року; стягнути з КНП «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 10 квітня 2026 року по день ухвалення рішення, стягнути з Буринської міської ради Сумської області на відшкодування моральної шкоди - 40 000 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням міського голови Буринської міської ради від 14.06.2024р. № 285-К його призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради.
Розпорядженням міського голови Буринської міської ради Сумської області від 09.04.2026р. № 174-К його звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, а саме умисним невиконанням розпорядження міського голови від 07.04.2026 року № 173-К «Про відсторонення ОСОБА_1 ».
Позивач вважає своє звільнення незаконним, посилаючись на те, що розпорядження про його відсторонення від роботи йому не вручалося у законний спосіб та до його відома під підпис не доводилося. У зв`язку із цим він не міг виконати вимоги документа, про існування та зміст якого не був належним чином повідомлений. За твердженням позивача, за час роботи він належно виконував покладені на нього посадові обов`язки та до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а тому підстав для висновку про вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків не було. Водночас відповідачем, при обранні виду стягнення не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, попередню роботу працівника, не відібрано письмові пояснення. Посилаючись на положення статей 235, 237-1 КЗпП України, позивач зазначав, що наслідком незаконного звільнення має бути його поновлення на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, згідно поданого ним уточненого розрахунку. 
Також позивач зазначив, що незаконне звільнення спричинило йому моральні страждання, порушило звичні життєві зв`язки, викликало почуття тривоги, розгубленості та необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак, розмір завданої моральної шкоди оцінив у 40 000 грн.
28.05.2026р. представник відповідача, Буринської міської ради, ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому категорично заперечує вимоги позивача. 
Свою позицію мотивує тим, що розпорядженням міського голови від 07.04.2026р. № 56-ОД було утворено комісію з перевірки діяльності Комунального КНП «Благоустрій Буринщини», під час проведення якої, цього ж дня виявлено порушення вимог законодавства у сфері охорони праці та пожежної безпеки. А саме, у позивача як виконуючого обов`язки директора підприємства та в особи, відповідальної за проведення вступного інструктажу, були відсутні посвідчення про проходження навчання і перевірки знань з питань охорони праці. Крім того, у позивача було відсутнє посвідчення про проходження відповідного навчання, а на підприємстві не виявлено журналу реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки.
На думку відповідача, зазначені обставини свідчили про порушення ним вимог законодавства про охорону праці та пожежну безпеку і відповідно до ч.1 ст. 46 КЗпП України були підставою для відсторонення позивача від роботи.
Відтак, розпорядженням міського голови від 07.04.2026р. № 173-К ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 08.04.2026р. до усунення виявлених порушень, а виконання обов`язків директора покладено на ОСОБА_3 . Про вказане розпорядження позивача було повідомлено телефоном начальником відділу організаційно-кадрової роботи апарату виконавчого комітету міської ради. 
Незважаючи на це, 08.04.2026р. близько 12.30 год., ОСОБА_1 , посилаючись на те, що особисто не бачив розпорядження про відсторонення, зірвав контрольну стрічку опечатування з дверей кабінету, відчинив його та продовжив перебувати на робочому місці і здійснювати управлінські функції. 
На підтвердження цих обставин відповідач посилався на доповідну записку щодо несанкціонованого зривання опечатування та доступу до приміщення від 08.04.2026р., а також на акти комісії з перевірки діяльності підприємства від 07 та 08 квітня 2026 року.
На переконання відповідача, невиконання позивачем розпорядження міського голови про відсторонення, самовільний доступ до опечатаного приміщення та продовження виконання посадових обов`язків після відсторонення становили одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства та були достатньою підставою для його звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Оскільки звільнення позивача відповідач вважає законним, підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу а також моральної шкоди, на його думку, відсутні.
У відповіді на відзив від 28.05.2026р. представник позивача не погодився з наведеними Буринською міською радою запереченнями та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.
Наголосив, що відповідно до розпорядження 09.04.2026р. № 174-К, підставою звільнення ОСОБА_1 визначено саме умисне невиконання ним розпорядження міського голови від 07.04.2026р. № 173-К «Про відсторонення ОСОБА_1 ». Водночас таке позивачу не вручалося та для ознайомлення не надавалося. Зазначив, що згідно п. 11 глави 10 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, особи, згадані в розпорядчому документі з кадрових питань, повинні бути ознайомлені з ним під підпис із зазначенням дати ознайомлення. Відтак, на переконання позивача, лише належне ознайомлення з розпорядженням давало йому можливість з`ясувати підстави відсторонення, строк його дії, повноваження особи, яка його видала, особу, на яку покладено виконання обов`язків директора, а також забезпечувало можливість передати документацію та матеріальні цінності й оскаржити відповідне розпорядження в установленому законом порядку. В іншому випадку позивач не мав правових підстав припиняти виконання посадових обов`язків, а невиконання неврученого розпорядження не могло розцінюватися як порушення трудових обов`язків, а тим більше як одноразове грубе порушення, що є підставою для звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини та факти викладені в позові і відповіді на відзив.
Представники відповідача Буринської міської ради , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен окремо, у задоволені позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. 
Представник відповідача КНП «Благоустрій Буринщини» Ніколенко В.В., який є одночасно третьою особою у справі подав заяву про розгляд справи без його участі.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у їх сукупності, оцінивши доводи сторін і заперечення проти позову, дійшов наступного висновку.
Розпорядженням міського голови Буринської міської ради Сумської області від 14 червня 2024 року № 285-К ОСОБА_1 призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради. (а.с. 16).
Як встановлено судом, за час роботи на зазначеній посаді до позивача дисциплінарні стягнення не застосовувалися.
Розпорядженням міського голови Буринської міської ради від 09 квітня 2026 року № 174-К «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 09 квітня 2026 року на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків, яке у розпорядженні сформульовано як «умисне невиконання розпорядження міського голови від 07 квітня 2026 року № 173-К “Про відсторонення ОСОБА_1 ”». З указаним розпорядженням про звільнення позивача ознайомлено 09 квітня 2026 року. (а.с. 17).
Так, розпорядженням міського голови Буринської міської ради Сумської області від 07 квітня 2026 року № 173-К «Про відсторонення ОСОБА_1 », позивача, який виконував обов`язки директора КНП «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради, було відсторонено від роботи з 08 квітня 2026 року до усунення порушень, виявлених під час перевірки діяльності підприємства. (а.с. 79).
Як зазначено у розпорядженні, підставою для його прийняття визначено розпорядження міського голови від 07 квітня 2026 року № 56-ОД «Про комісію з перевірки діяльності КНП «Благоустрій Буринщини», акт комісії з перевірки діяльності підприємства від 07 квітня 2026 року, а також положення частини першої статті 46 КЗпП України, відповідно до яких позивача відсторонено від роботи у зв`язку з ухиленням від проходження навчання та перевірки знань з питань охорони праці і протипожежної охорони. 
Цим же розпорядженням на період відсторонення виконання обов`язків директора КНП «Благоустрій Буринщини» було покладено на механіка підприємства ОСОБА_3 .
Згідно розпорядження міського голови Буринської міської ради від 07 квітня 2026 року № 56-ОД «Про комісію з перевірки діяльності КНП «Благоустрій Буринщини», утворено комісію з перевірки діяльності підприємства та доручено комісії до 09 квітня 2026 року провести перевірку КНП «Благоустрій Буринщини» щодо реалізації ресурсів, належної експлуатації та організації обслуговування населення, а також виконання доручень і розпоряджень міського голови. (а.с. 45).
До матеріалів справи долучено акт комісії з перевірки діяльності КНП «Благоустрій Буринщини» від 07 квітня 2026 року, відповідно до якого комісією під час перевірки забезпечення належних умов охорони праці та пожежної безпеки встановлено, що у виконувача обов`язків директора ОСОБА_1 та механіка підприємства ОСОБА_3 , який був призначений відповідальним за проведення вступного інструктажу з питань охорони праці, відсутні посвідчення, які підтверджують проходження навчання та перевірки знань з питань охорони праці. Крім того, в акті зазначено, що у ОСОБА_1 , який наказом підприємства від 16 липня 2024 року № 5-ГД був призначений відповідальним за пожежну безпеку, відсутнє посвідчення про проходження навчання та перевірки знань з питань пожежної безпеки, а також відсутній журнал реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки. За результатами перевірки комісія дійшла висновку про наявність порушень законодавства України з питань охорони праці та пожежної безпеки, які, на думку комісії, відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України є підставою для відсторонення ОСОБА_1 від роботи. (а.с. 46).
Крім того, відповідачем надано акт комісії від 08 квітня 2026 року, в якому зазначено, що після видання розпорядження міського голови від 07 квітня 2026 року № 173-К про відсторонення ОСОБА_1 останній продовжував перебувати на робочому місці та виконувати посадові обов`язки. В акті також міститься посилання на доповідну записку виконувача обов`язків начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Буринської міської ради Опімаха А.І. щодо несанкціонованого зриву контрольної стрічки опечатування та доступу до службового кабінету виконувача обов`язків директора підприємства. (а.с. 41).
Відповідно до доповідної записки від 08 квітня 2026 року виконувач обов`язків начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Буринської міської ради Опімах А.І. повідомив, що 07 квітня 2026 року після видання розпорядження про відсторонення ОСОБА_1 комісією було здійснено опечатування службового кабінету останнього. У записці зазначено, що 08 квітня 2026 року близько 12:30 ОСОБА_1 , посилаючись на те, що особисто не бачив розпорядження про своє відсторонення, власноруч зірвав контрольну стрічку опечатування, відчинив двері службового кабінету та увійшов до нього, чим, на думку автора доповідної записки, порушив встановлений режим обмеженого доступу до приміщення. (а.с. 42).
На підтвердження зазначених обставин відповідачем також подано наказ КНП «Благоустрій Буринщини» від 16 липня 2024 року № 4-ГД (а.с. 43), відповідно до якого відповідальною особою за проведення вступного інструктажу з питань охорони праці призначено механіка підприємства ОСОБА_3 із покладенням на нього обов`язків інженера з охорони праці, а також наказ від 16 липня 2024 року № 5-ГД (а.с. 44), яким ОСОБА_1 , як виконувача обов`язків директора підприємства, призначено відповідальним за пожежну безпеку, організацію та виконання протипожежних заходів.
Отже, заперечуючи проти позову, Буринська міська рада зазначила, що 07 квітня 2026 року комісією під час перевірки діяльності підприємства виявлено порушення законодавства з охорони праці та пожежної безпеки, зокрема відсутність у позивача документів про проходження відповідного навчання та перевірки знань, у зв`язку з чим розпорядженням № 173-К його відсторонено від роботи з 08 квітня 2026 року до усунення порушень, яке він умисно не виконав, у зв`язку з чим його було звільнено із займаної посади.
За твердженням відповідача, про відсторонення позивача повідомлено телефоном начальником відділу організаційно-кадрової роботи.
Відповідач також посилався на те, що 08 квітня 2026 року позивач зірвав контрольну стрічку з дверей опечатаного кабінету, відчинив його та продовжив виконувати управлінські функції, що стверджується вищевказаними актами комісії.
Так, У пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004 вказано, що "згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша); держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності (частина друга). Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього вимагає характер професійної діяльності".
У частині шостій статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У статті 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників юридичних осіб, що належать до комунальної власності територіальної громади, якщо законом це повноваження не віднесено до компетенції наглядової ради. 
Водночас наявність у міського голови відповідного кадрового повноваження не звільняє його від обов`язку дотримуватися встановлених КЗпП України матеріальних підстав і процедури припинення трудових відносин.
Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору з керівником підприємства у разі одноразового грубого порушення ним трудових обов`язків.
Звільнення за цією підставою є дисциплінарним стягненням, тому має проводитися з дотриманням вимог статей 147, 147-1, 148 та 149 КЗпП України. До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від працівника письмових пояснень, а при обранні виду стягнення врахувати ступінь тяжкості проступку, заподіяну ним шкоду, обставини його вчинення та попередню роботу працівника.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 461/605/18 зазначено, що при вирішенні спору про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України суд повинен установити, у чому конкретно полягало порушення, чи належав невиконаний обов`язок до трудових обов`язків працівника, чи мав працівник реальну можливість його виконати, наявність вини та причинного зв`язку між порушенням і негативними наслідками. Також підлягає перевірці дотримання роботодавцем правил застосування дисциплінарних стягнень, передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України.
Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 570/3141/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 554/897/21 наголосив, що рішення компетентного органу і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення конкретного трудового обов`язку. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одне грубе порушення, конкретних трудових обов`язків. Одноразове грубе порушення як підстава для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов`язків, а не триваюче порушення, зокрема неналежне виконання своїх обов`язків тощо.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 20 травня 2026 року у справі № 761/14480/25: одноразовим є порушення, обмежене в часі та вчинене однією дією чи бездіяльністю; роботодавець не може об`єднати декілька епізодів або тривалу поведінку працівника в одне «одноразове» порушення. Грубість проступку характеризується характером поведінки, формою вини та істотністю наслідків.
В даному випадку, єдиним порушенням, безпосередньо зазначеним у розпорядженні № 174-К як підстава звільнення, є умисне невиконання розпорядження № 173-К про відсторонення.
Для підтвердження законності звільнення відповідач повинен довести зміст конкретного обов`язку, встановленого розпорядженням № 173-К, доведення цього розпорядження та його повного змісту до відома позивача, реальну можливість позивача виконати відповідні приписи, умисну форму вини, таку тяжкість порушення та його наслідків, які обґрунтовували застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення — звільнення.
Відповідно до пункту 11 глави 10 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, з розпорядчим документом із кадрових питань обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа або спеціальному бланку проставляють підписи із зазначенням дати ознайомлення. Крім того, пункти кадрового розпорядчого документа мають бути чіткими, конкретними та містити підставу його видання.
Між тим, матеріали справи не містять підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з розпорядженням № 173-К, акта про відмову від ознайомлення чи отримання його копії, доказів направлення розпорядження електронною поштою, засобами поштового зв`язку або через іншу інформаційну систему. 
Більше того, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що 08 квітня 2026 року, коли ОСОБА_1 прибув на робоче місце, вона мала можливість ознайомити його з розпорядженням міського голови про відсторонення від роботи, однак цього не зробила, оскільки побоювалася можливої негативної реакції з його боку.
Таким чином, представник відповідача фактично підтвердила, що станом на момент прибуття позивача на роботу 08 квітня 2026 року розпорядження про відсторонення йому не пред`являлося, його зміст до відома позивача належним чином не доводився, а від ознайомлення з ним ОСОБА_1 не відмовлявся.
Посилання представника відповідача на суб`єктивне почуття страху або побоювання щодо можливої поведінки позивача не може вважатися об`єктивною та поважною причиною невиконання роботодавцем обов`язку щодо належного ознайомлення працівника з розпорядчим актом, який безпосередньо стосувався його трудових прав та обов`язків. 
Суд не виходить із того, що сама собою відсутність підпису працівника автоматично зумовлює нечинність розпорядження. Водночас у цій справі працівника звільнено саме за умисне невиконання такого розпорядження, а тому роботодавець зобов`язаний був довести не лише формальне існування документа, а й те, що його конкретний зміст був належним чином доведений до відома позивача.
Посилання відповідача на телефонне повідомлення не підтверджене деталізацією дзвінків, записом розмови, службовим документом, складеним безпосередньо після її проведення, електронним повідомленням чи іншими доказами, з яких можливо було б установити, які саме положення розпорядження повідомлено позивачеві: дату початку відсторонення, строк його дії, правову та фактичну підстави, заборонені дії, порядок передачі документації і матеріальних цінностей, а також особу, на яку покладено виконання обов`язків директора.
Твердження відповідача, що слова позивача про те, що він «не бачив» розпорядження, підтверджують його обізнаність, суд відхиляє. Обізнаність про можливе існування певного документа не є тотожною належному ознайомленню з його повним змістом і не доводить умисного невиконання конкретного розпорядчого припису. Позивач послідовно заперечував факт пред`явлення йому розпорядження для ознайомлення.
Надані відповідачем акт комісії від 08 квітня 2026 року та доповідна записка можуть підтверджувати лише те, що членами комісії було зафіксовано перебування позивача в приміщенні підприємства та відкриття ним кабінету.
Крім того, у розпорядженні № 174-К про звільнення самовільне відкриття опечатаного приміщення, пошкодження контрольної стрічки або порушення певного пункту статуту, посадової інструкції чи іншого локального акта не сформульовані як самостійна підстава звільнення. Підставою визначено виключно «умисне невиконання розпорядження № 173-К».
Окрім того, згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. 
Однак, відповідачем не надано доказів того, що до видання розпорядження про звільнення від ОСОБА_1 було витребувано письмові пояснення щодо невиконання розпорядження № 173-К, або що позивач відмовився надати такі пояснення, про що складено відповідний акт.
Суд враховує, що ненадання працівником пояснень не в усіх випадках автоматично виключає можливість застосування дисциплінарного стягнення. Проте у спірних правовідносинах це порушення має істотне значення, оскільки ключовими обставинами є факт отримання позивачем розпорядження, усвідомлення його змісту та умисна форма вини. Витребування пояснень дало б можливість з`ясувати ці обставини до застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення.
Також відповідач не надав доказів оцінки тяжкості наслідків поведінки позивача, заподіяної підприємству шкоди, попередньої роботи позивача та відсутності в нього дисциплінарних стягнень, що прямо передбачено вимогами ст. 149 КЗпП України.
Матеріалами справи не підтверджено завдання підприємству майнової шкоди, зупинення його діяльності, втрату документації чи майна, виникнення реальної загрози життю та здоров`ю працівників або настання інших істотних негативних наслідків саме внаслідок дій ОСОБА_1 .
За таких обставин відповідач не довів наявності сукупності обов`язкових ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України: конкретного невиконаного трудового обов`язку, можливості його виконання, умисної вини позивача, грубого характеру порушення та істотності його наслідків.
Не доведено відповідачем і того, які саме управлінські функції продовжував здійснювати ОСОБА_1 після того, як зірвав опечатувальну стрічку і продовжував перебувати на робочому місці.
Отже, розпорядження міського голови Буринської міської ради Сумської області від 09 квітня 2026 року № 174-К «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято без належно доведеної законної підстави та з порушенням установленого порядку застосування дисциплінарного стягнення, а тому воно підлягає визнанню незаконним і скасуванню.
Що стосується вимоги позивача про поновлення на роботі, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Доводи відповідача про неможливість поновлення позивача з огляду на тимчасовий характер статусу виконуючого обов`язки директора є необґрунтованими.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17 зроблено висновок, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюються трудове законодавство та гарантії права на працю, включно з правом на захист від незаконного звільнення і можливістю поновлення на посаді. Тимчасовий характер виконання обов`язків сам собою не позбавляє працівника гарантій, передбачених статтею 235 КЗпП України.
Позивача звільнено не у зв`язку із закінченням строку трудового договору, призначенням у встановленому порядку іншого постійного керівника або припиненням тимчасового покладення обов`язків, а як дисциплінарне стягнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Оскільки зазначена підстава звільнення судом визнана незаконною, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом поновлення його на посаді виконуючого обов`язки директора КНП «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради з 10 квітня 2026 року — першого робочого дня після звільнення.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у випадках збереження середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу вона обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За пунктом 8 цього Порядку середньоденний заробіток множиться на кількість робочих днів, які мають бути оплачені.
Оскільки звільнення відбулося 09 квітня 2026 року, розрахунковим періодом є лютий та березень 2026 року.
Згідно з наданою позивачем довідкою про доходи (а.с. 21), його заробітна плата за лютий та березень 2026 року становила по 26 100 грн, усього 52 200 грн. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів у зазначеному періоді становила 42 дні.
Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить: 52 200 грн ? 42 робочі дні = 1 242,86 грн.
Період вимушеного прогулу з 10 квітня 2026 року до 28 липня 2026 року включно становить 78 робочих днів.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 1 242,86 грн ? 78 робочих днів = 96 943,08 грн.
Що стосується моральної шкоди, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівникові здійснюється в разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За частинами першою та третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав, а її розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини страждань, інших істотних обставин, з урахуванням вимог розумності та справедливості.
Верховний Суд виходить із того, що незаконне звільнення, яке призвело до втрати роботи, заробітку та необхідності звертатися до суду для відновлення трудових прав, може бути підставою для одночасного поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди.
Позивач зазначав, що незаконне звільнення спричинило йому моральні страждання, емоційний стрес, почуття розгубленості, тривоги та страху, порушило звичні життєві зв`язки й потребувало додаткових зусиль для захисту своїх прав.
Суд ураховує характер порушеного права, звільнення позивача з керівної посади на дисциплінарній підставі, тривалість вимушеного прогулу, втрату регулярного заробітку, необхідність звернення до суду, а також те, що відповідачем фактично поставлено під сумнів професійну добросовісність позивача.
Разом із тим матеріали справи не містять доказів погіршення стану здоров`я позивача, необхідності лікування, тривалого розладу його соціальних чи сімейних зв`язків або інших наслідків, які б обґрунтовували стягнення заявлених 40 000 грн.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає належним і достатнім відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частин першої та шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з іншої сторони в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.
Позивач на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. 
З огляду на характер заявлених вимог та результати їх розгляду судовий збір підлягає розподілу таким чином: з Буринської міської ради Сумської області слід стягнути в дохід держави 1 331,20 грн за задоволену немайнову вимогу, пов`язану зі скасуванням розпорядження та поновленням на роботі, а також 332,80 грн пропорційно задоволеній частині вимоги про моральну шкоду, усього 1 664 грн. З КНП «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради слід стягнути 1 331,20 грн за задоволену вимогу про стягнення середнього заробітку.
Також, згідно пунктів 2 та 4 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
На підставі викладеного та керуючись статтями 41, 147–149, 235, 237-1 КЗпП України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263–265, 268, 430 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови Буринської міської ради Сумської області від 09 квітня 2026 року № 174-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради з 10 квітня 2026 року.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 10 квітня 2026 року по 28 липня 2026 року включно в розмірі 96 943 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сорок три) грн 08 коп.
Стягнути з Буринської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди - 10 000 (десять тисяч) грн.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з Буринської міської ради Сумської області в дохід держави судовий збір у розмірі 1 664 грн 00 коп.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 1 331 грн 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Благоустрій Буринщини» Буринської міської ради та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня проголошення повного тексту безпосередньо до Сумського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Буринська міська рада Сумської області, адреса: вул.Захисників України, 1, м. Буринь, Конотопський район, Сумська область, ЄДРПОУ 04058025.
Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство ”Благоустрій Буринщини” Буринської міської ради, адреса: вул. Зарічна, буд. 76а, м. Буринь, Конотопський район, Сумська область, ЄДРПОУ 45652657.
Третя особа: Виконуючий обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства ”Благоустрій Буринщини” Буринської міської ради Ніколенко Віталій Веніамінович, адреса: вул. Зарічна, буд. 76а, м. Буринь, Конотопський район, Сумська область, РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення суду складено 30.07.2026 р.  

Суддя Логін Є.  В.