ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 280/428/26
адміністративне провадження № К/990/32196/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
суддя-доповідач - Бевзенко В.М.,
судді: Кравчук В.М., Шарапа В.М.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2026 року (головуючий суддя Чередниченко В.Є., судді Іванов С.М., Шальєва В.А.) у справі №280/428/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст обставин справи
1. У січні 2026 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування додаткової вислуги років позивачу від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення;
- зобов`язати відповідача врахувати додаткову вислугу років позивачу від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення, виходячи із 25 років військової служби, та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 01 грудня 2025 року за вислугу років у розмірі 65 % сум грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2 000,00 грн, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у період з 27 вересня 2022 року по 05 жовтня 2024 року. Згідно з витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05 жовтня 2024 року № 282 позивача звільнено з військової служби та зазначено, що вислуга років станом на 05 жовтня 2024 року становить: календарна - 15 років 04 місяці 13 днів, пільгова - 09 років 10 місяців 01 день, загальна - 25 років 02 місяці 14 днів.
09 грудня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив врахувати додаткову вислугу років під час призову на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення, виходячи з 25 років вислуги, та перерахувати і виплатити йому пенсію за вислугу років у розмірі 65% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом відповідача від 09 січня 2026 року № 1083-30304/Н-02/8-0800/26 позивача повідомлено про те, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (зі змінами), на уповноважені підрозділи міністерств (відомств), з яких звільнені військовослужбовці, покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних для перерахунку пенсії документів. Позивачу було запропоновано звернутися до уповноваженого підрозділу міністерства (відомства), де він проходив службу, з питання перерахунку пенсії.
На думку позивача, така бездіяльність відповідача за своїм змістом суперечить положенням Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з чим позивач просив задовольнити позов у повному обсязі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Запропоновано скаржнику у 10-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду апеляційної інстанції докази надсилання іншим учасникам справи листом з описом вкладення копії поданої ним апеляційної скарги з доданими до неї документами.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2026 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Запорізькій області повернуто скаржнику з підстав неусунення відповідачем її недоліків відповідно до вимог статті 169 та частини другої статті 298 КАС України.
Повертаючи апеляційну скаргу особі, яка її подала, апеляційний суд виходив з того, що у встановлений строк відповідачем не усунуто недоліків апеляційної скарги, зокрема, ГУ ПФУ в Запорізькій області не надало суду доказів надсилання ОСОБА_1 копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. ГУ ПФУ в Запорізькій області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 328 КАС України). 
На обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, з формальних причин позбавив відповідача права на перегляд судового рішення, оскільки не визнав підтвердження направлення копії апеляційної скарги представнику позивача (адвокату) належним доказом виконання обов`язку щодо її надсилання стороні у справі.
Зазначає, що позивач ОСОБА_1 перебуває на окупованій території, поштове сполучення з якою відсутнє. Позов було подано за підписом адвоката. Крім того, до позову було додано документи на підтвердження повноважень адвоката представляти інтереси позивача в суді. Таким чином, позивач на підставі статті 55 КАС України делегував адвокату повноваження на представлення його інтересів у судах. 
Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції припустився надмірного формалізму при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Запорізькій області, що призвело до обмеження права відповідача на перегляд судового рішення, а отже, ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2026 року у справі № 280/428/26 є протиправною та підлягає скасуванню.
Також скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 145/1330/17 та від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20.
Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надходило. 31 липня 2026 року Верховним Судом складено довідку про неможливість надіслання поштового відправлення, оскільки ОСОБА_1 перебуває за адресою, куди пересилання поштових відправлень не здійснюється на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р та відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційних скарг, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваних рішень, виходить із такого.
6. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
7. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
8. Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
9. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України. Проте таке право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї.
10. Статтею 296 КАС України встановлені вимоги до апеляційної скарги. Зокрема, пунктом 2 частини п`ятої вказаної статті передбачено, що до апеляційної скарги додаються копії апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
11. Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу, відповідно до яких, апеляційна скарга залишається без руху і скаржнику надається строк для усунення її недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали.
12. За приписами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
13. У межах визначеного судом строку, 15 червня 2026 року, від ГУ ПФУ в Запорізькій області на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків. У ній відповідач зазначив, що оскільки позивач проживає на тимчасово окупованій території, поштове сполучення з якою відсутнє, надіслати апеляційну скаргу поштою з описом вкладення немає можливості. На виконання обов`язку щодо надсилання апеляційної скарги іншій стороні відповідач направив її до електронного кабінету представника позивача через підсистему «Електронний суд».
14. Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу відповідачу, зазначив, що скаржник станом на день прийняття ухвали про повернення апеляційної скарги не виконав вимог ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року. Зокрема, у встановлений судом строк відповідач не надав суду доказів надіслання позивачу копії апеляційної скарги та доданих до неї документів з описом вкладення. При цьому суд не визнав як доказ виконання скаржником процесуального обов`язку направлення копії апеляційної скарги представнику позивача, оскільки останній не має повноважень представляти інтереси позивача в суді апеляційної інстанції.
15. Верховний Суд не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.
16. Метою вимоги КАС України щодо подання відповідачем доказів надсилання копій апеляційної скарги та доданих до неї документів є інформування сторони позивача про подання апеляційної скарги, що, можливо, буде розглядатись у разі відкриття провадження.
17. Як убачається з матеріалів справи, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на тимчасово окупованій території.
18. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 11 березня 2025 року № 376, весь Бердянський район Запорізької області є тимчасово окупованою територією.
19. Судом встановлено, що на сайті АТ «Укрпошта» міститься інформація про тимчасове припинення роботи поштових відділень у місті Бердянськ, у зв`язку з чим можливість направити листа на адресу позивача відсутня.
20. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач об`єктивно не мав можливості надати суду докази надсилання позивачу копії апеляційної скарги з доданими документами рекомендованим листом.
21. Після затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, будь-яких змін в аспекті виключень (спрощень) у процедурі подання позовних заяв суб`єктами владних повноважень до осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території чи у зоні ведення бойових дій до КАС України не вносилося.
22. Поряд із цим, пункт 20 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, яким встановлено особливості судових викликів та повідомлень, визначає, що направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
23. Статтею 1^1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року № 1632-VII встановлено, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
24. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
25. З опублікуванням такого оголошення сторона у справі вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
26. Згідно з частиною першою статті 12^1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
27. З викладеного вбачається, що суд наділений ширшими повноваженнями, ніж, зокрема, сторона відповідача (у тому числі суб`єкт владних повноважень) щодо повідомлення іншого учасника справи про подання до суду апеляційної скарги, зокрема, щодо учасників процесу, місце проживання (перебування) яких знаходиться на тимчасово окупованій території чи у зоні ведення бойових дій.
28. Таким чином, Верховний Суд уважає, що ненадання відповідачем (суб`єктом владних повноважень) доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу копії апеляційної скарги та доданих до неї документів, у спірних правовідносинах, за наявної можливості у суду застосовувати визначені процесуальним законом засоби комунікації, не може позбавляти права відповідача на подання апеляційної скарги та обмежувати, у цьому випадку, його право на звернення до суду.
29. Колегія суддів також зауважує, що застосовуючи процесуальні норми, суд має керуватися принципом розумності, відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.
30. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2023 року у справі № 200/4381/22, від 05 жовтня 2023 року у справі №200/3924/22, від 15 жовтня 2025 року №160/17594/24.
31. При цьому суд апеляційної інстанції, маючи інформацію про те, що позивач не зареєстрував електронний кабінет і перебуває на тимчасово окупованій території, на якій не функціонує відділення АТ «Укрпошта», що виключає можливість надсилати листи, поклав на апелянта обов`язок з надання доказів направлення апеляційної скарги з додатками на адресу позивача листом з описом вкладення, який неможливо виконати, враховуючи обставини, що є визначальним у цій справі.
32. Верховний Суд виходить з того, що, починаючи з 2014 року суди України повідомляли учасників судового процесу, яким неможливо надіслати листа поштою, у зв`язку з тимчасовою окупацією/бойовими діями, відповідну інформацію шляхом її розміщення на веб-сайті суду.
33. На даний час, враховуючи повномасштабне вторгнення рф, введений воєнний стан, тимчасову окупацію та проведення бойових дій, відповідні повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення Об`єднаних сил, або на тимчасово окупованій території, продовжують розміщуватися судами на відповідних веб-сайтах оскільки це єдиний можливий спосіб повідомити такого учасника процесу, зважаючи на відсутність поштового зв`язку та те, що така особа не зареєструвала електронний кабінет.
34. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
35. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01 березня 2002 року, заява № 48778/99, п. 25).
36. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
37. ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року, заява № 13343/87, пункт 36).
38. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).
39. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог оскільки до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
40. У зв`язку з цим колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2026 року у справі № 280/428/26 не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, ухвалена із передчасним висновком про застосування визначених частиною другою статті 298 КАС України наслідків та має бути скасована з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
41. Такого ж висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 24 липня 2025 року у справі №280/7629/24 та у постанові від 28 січня 2026 року у справі № 280/3132/25.
42. Таким чином, доводи касаційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваного рішення.
43. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
44. На підставі викладеного касаційна скарга має бути задоволена, а судове рішення - скасоване, справа направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2026 року скасувати, а справу №280/428/26 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко
Судді: В.М. Кравчук
В.М. Шарапа