ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 р. | Справа № 440/13644/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2026, (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва) по справі № 440/13644/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який врахований для обчислення пенсії у 2020 році, у розмірі 7 763,17 грн., на коефіцієнти збільшення 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести з 03 квітня 2025 року індексацію пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який врахований для обчислення пенсії у 2020 році, у розмірі 7 763,17 грн., на коефіцієнти збільшення 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 03 квітня 2025 року, з урахуванням раніше сплачених сум.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025, яке за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 30.01.2026 позов задоволено.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2026 змінено спосіб і порядок виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 440/13644/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії за період з 03.04.2025 по 31.05.2026 у розмірі 33 552,68 грн.
03.07.2026 позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у визначений судом строк подати до суду письмовий звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 у справі № 440/13644/25. 
- за наслідками розгляду звіту боржника (відповідача по справі) про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування заяви зазначив, що пенсійний орган всупереч судовому рішенню виплачує ОСОБА_1 пенсію у меншому розмірі, застосовуючи постанову КМ України від 14.07.2025 №821.
Наведені обставини, на думку заявника, є підставами для встановлення судового контролю у справі № 440/13644/25.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2026 у задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судом змінено спосіб виконання судового рішення на стягнення з пенсійного органу заборгованості з пенсії, що виключає підстави для зобов`язання відповідача подавати звіт.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки обставинам виконання чи невиконання судового рішення, доводам позивача щодо виплати ГУ ПФУ пенсії у меншому розмірі, ніж визначено рішенням суду.
При цьому, зауважує, що заява про встановлення судового контролю не стосувалась заборгованості в сумі 33 552,68 грн, стягнутої з пенсійного органу на підставі ухвали суду від 13.05.2026, що залишив поза увагою суд першої інстанції.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) не подало відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 у справі № 440/13644/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 індексацію пенсії з 03.04.2025 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (7763,17 грн), у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197 та у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2025 з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2026 змінено спосіб і порядок виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 440/13644/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії за період з 03.04.2025 по 31.05.2026 у розмірі 33 552,68 грн.
Як вказує позивач, пенсійний орган всупереч судовому рішенню, зокрема, не проводить виплату поточної щомісячної пенсії в належному розмірі з огляду на застосування Постанови № 821.
Вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд першої інстанції вважав, що оскільки судом змінено спосіб виконання судового рішення у справі № 440/13644/25 на стягнення з відповідача заборгованості з виплати пенсії в сумі 33 552,68 грн, а отже відсутні підстави для зобов`язання останнього подавати звіт.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що у заяві про встановлення судового контролю Кузьменко В.В. зазначав про невиконання пенсійним органом судового рішення в частині виплати поточної пенсії, тоді як питання виплат заборгованості за минулий період не було спірним.
Вказане призвело до того, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам позивача щодо отримання ним пенсії у меншому розмірі, ніж та, що призначена за судовим рішенням та не дослідив чи свідчать вказані обставини про не виконання пенсійним органом судового рішення.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 382 КАС України, в редакції, що діє з 19.12.2024 в частині обов`язку суду встановити судовий контроль за письмовою заявою заявника у справах, зокрема, з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Колегія суддів зазначає, що справа № 440/13644/25 стосується питання перерахунку пенсії, як наслідок, суд першої інстанції, отримавши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, мав зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення. 
Таким чином, висновок суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви є помилковим, зробленим без повного та всебічного з`ясування обставин у справі в їх сукупності та перевірки їх доказами.
Отже доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 382 КАС України та не повного встановлення обставин справи знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення питання щодо встановлення судового контролю, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду заяви від 03.07.2026 до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 310, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2026 по справі № 440/13644/25 скасувати.
Адміністративну справу № 440/13644/25 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.07.2026.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | В.Б. Русанова
Судді | | Я.В. П`янова   А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 14.09.2026 року