ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2026 року | справа № 380/1407/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1336-ОД від 23.12.2024 “Про результати службового розслідування за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 362024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 Кримінального кодексу України” в частині притягнення командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарного стягнення у вигляді “Попередження про неповну службову відповідність” та в частині невиплати командиру взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанту ОСОБА_1 премії за грудень 2024 року за притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарного стягнення “Попередження про неповну службову відповідність”.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1336-ОД від 23.14.2024 “Про результати службового розслідування за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 362024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 Кримінального кодексу України” ОСОБА_1 командира взводу матеріального забезпечення було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “Про неповну службову відповідність” та не виплачено премію за грудень 2024 року. Вищевказаний наказ в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності і не виплаті премії за грудень 2024 року вважає протиправним, оскільки оцінки поясненням позивача надано не було, наявність причинного зв`язку між подією та діями позивача не встановлювалися, як і не аналізувалися умови, що сприяли такій поведінці позивача. Службове розслідування було призначено 17.09.2024 та тривало до 23.12.2024 відповідно проведено понад встановлені законом строки. Позивача не ознайомили з матеріалами та актом службового розслідування. В оскаржуваному наказі не встановлено обставин правопорушення з боку позивача. Крім того, актом річної інвентаризації №11 та протоколом інвентаризаційної комісії від 25.11.2024 підтверджено, що жодних недостач або викрадення пально-мастильних матеріалів у частині за 2024 рік виявлено не було, усе майно є в наявності. Таким чином, особи які проводили розслідування, не надали оцінки поясненням позивача, не встановили причинно-наслідкового зв`язку і не вжили всіх необхідних заходів для повного та об`єктивного з`ясування обставин події. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечив та вказав, що службове розслідування призначено наказом від 17.09.2024. Порядок проведення службових розслідувань у ЗСУ (Наказ МОУ №608) передбачає, що до строку розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця під вартою. Майстер-сержант ОСОБА_1 перебував під вартою у період з 17.09.2024 по 18.11.2024, що підтверджено наказами по стройовій частині (про зняття та подальше зарахування на забезпечення). Накази про перенесення строків видавалися правомірно, з виключенням періоду утримання під вартою, тому загальний строк не порушено. Таким чином твердження позивача, щодо порушення строків розслідування не відповідають дійсності. Досудовим розслідуванням ДБР у кримінальному провадженні №62024140110000526 (ч. 4 ст. 410 КК України) та внутрішньою перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 , як командир взводу матеріального забезпечення, причетний до викрадення, зливання та подальшої реалізації паливно-мастильних матеріалів (бензину та дизельного пального) військової частини НОМЕР_1 , зокрема через надання відповідних вказівок іншим військовослужбовцям (солдатам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та іншим). Окрім цього, зафіксовано факти фіктивного оформлення шляхових листів, журналів виїзду та заправки техніки, яка насправді перебувала в неробочому стані, на ремонті або взагалі не виїжджала з території частини. Дії позивача призвели до втрати контролю за збереженням та ощадливим використанням держмайна. Факт дисциплінарного правопорушення повністю доведено матеріалами службового розслідування та актом від 17.12.2024. Відповідно до Дисциплінарного статуту ЗСУ та сталої практики Верховного Суду, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо самого факту фіксації порушення чи неналежного виконання обов`язків. Оцінка обставин проступку, його тяжкості та вибір одного з передбачених законом стягнень (у цьому випадку — попередження про неповну службову відповідність) належить до повноважень командира, і суд не може перебирати на себе ці функції. Позивач знав про розслідування, надавав письмові пояснення від 18.11.2024, проте жодних клопотань, заяв чи пропозицій щодо ознайомлення з актом або матеріалами розслідування до посадових осіб частини не подавав. Крім того, оскаржуваний наказ був належним чином доведений до ОСОБА_1 , і йому видали засвідчений витяг. Відповідач посилається на практику Верховного Суду, згідно з якою формальні процедурні недоліки (якщо б вони й були) не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, якщо вони не вплинули на кінцевий результат. Пункт 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ (Наказ МОУ №260) чітко регламентує: у разі накладення стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, за місяць, у якому накладено таке стягнення, премія військовослужбовцю не виплачується. Наказ командира у цій частині повністю відповідає вимогам матеріального права. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, що 18.09.2024 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України.
Згідно довідки-доповіді про внесення кримінального провадження за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України вих. №10019 від 18.09.2024, яка направлялась командиру військової частини НОМЕР_2 , стало відомо, що 18.09.2024 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України “Викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна, а також заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем”.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2759-АД призначено службове розслідування та комісію для проведення службового розслідування за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України. Строк проведення службового розслідування до 30.09.2024.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 “Про перенесення строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 №2759-АД” від 30.09.2024 №2902-АД, п.1 строк службового розслідування перенесено до 17.10.2024, п.3 до строку службового розслідування не враховувати термін перебування майстер-сержанта ОСОБА_1 під вартою.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 “Про перенесення строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 №2759-АД” від 19.10.2024 №3093АД п.1 строк службового розслідування перенесено до 17.11.2024. 
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 “Про перенесення строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 №2759-АД” від 22.11.2024 №3053-АД п.1 строк службового розслідування перенесено до 17.12.2024, п.3 до строку службового розслідування не враховувати термін перебування майстер-сержанта ОСОБА_1 під вартою. 
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.09.2024 №268 пункту 35. Майстер-сержанта ОСОБА_1 , командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу – утримання під вартою, знято з продовольчого забезпечення зі сніданку “18” вересня 2024 року.
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2024 №332 пункту 9. Майстер-сержанта ОСОБА_1 , колишнього командира взводу матеріального забезпечення, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із поверненням до військової частини, з “18” листопада 2024 року зарахувати на всі види забезпечення, з “18” листопада 2024 року відновити виплати грошового забезпечення та не враховувати у загальну вислугу років термін перебування під вартою, на продовольче забезпечення зарахувати з сніданку “19” листопада 2024 року.
За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування вх. №23172 від 17.12.2024.
Під час службового розслідування встановлено, що слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62024140110000526 від 30.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що командир взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 спільно з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , здійснювали викрадення паливно мастильних матеріалів, а саме бензину та дизельного палива Так, 16.05.2024 військовослужбовець військової частини ОСОБА_4 , продав 260 літрів бензини військової частини НОМЕР_1 , який зберігався на приватній території у АДРЕСА_1 . Крім цього, 24.06.2024 військовослужбовцем ОСОБА_5 було добровільно видано працівникам ДБР бензин в об`ємі 300 літрів, який вказівкою командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , повинен був продати. Вказаний бензин в об`ємі 300 літрів належить військовій частині НОМЕР_1 . Крім цього, 06.09.2024 військовослужбовець ОСОБА_3 , за вказівкою ОСОБА_1 , продав належне військовій частині НОМЕР_1 дизельне паливо в об`ємі 420 літрів, яке зберігалось на території приватного будинку у АДРЕСА_1 . 17.09.2024 в ході проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_1 за місцем тимчасового проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було виявлено та вилучено металеву бочка об`ємом 200 літрів в якій знаходиться дизельне паливо, що належить військовій частині НОМЕР_1 та яке 17.09.2024 передано на відповідальне зберігання у військову частину НОМЕР_1 . 
В ході досудового розслідування встановлено, що транспортний “КАМАЗ” з реєстраційним номером НОМЕР_3 в липні 2024 по документах перебував у м. Києві, однак формально перебував на території військової. Крім цього транспортний “КАМАЗ” номером НОМЕР_4 заправлявся дизельним паливом, однак фактично з території військової частини НОМЕР_1 на виїжджав, а дизельне паливо за вказівкою ОСОБА_1 зливалось та в подальшому реалізовувалось. Також встановлено, що мало місце викрадення паливно-мастильних матеріалів, які отримані на транспортний засіб “ЗІЛІ31” з реєстраційним номером НОМЕР_5 . Автобус “ЛАЗ” з реєстраційним номером НОМЕР_6 знаходився в не робочому стані, однак в журналі записаний “на виїзд”. Крім цього встановлено, що транспортний засіб “КАМАЗ” із реєстраційним номером НОМЕР_7 знаходився в боксі на ремонті, однак кожних 10 днів видавались шляхові листи, в які вписували, що вказаний транспортний засіб їздить на виїзди. Вказаний транспортний засіб у період з 20.04.2024 по 15.08.2024 перебував у сховищі 9, тобто фактично не використовувався. Крім цього автобус “ПАЗ” з реєстраційним номером НОМЕР_8 згідно даних досудового розслідування орієнтовно з 20-22.05.2024 по 19.09.2024 перебував на ремонті, однак в журналах записувався на виїзди.
Під час службового розслідування відібранні пояснення у наступних військовослужбовців: заступника командира полку з озброєння - начальника технічної частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_8 , начальника автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 , начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_10 , командира взводу-викладача 3 навчальної механізованої роти НОМЕР_9 навчального механізованого батальйону капітана ОСОБА_11 , командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 , начальника контрольно пропускного пункту військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_12 , командира відділення командира машини взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки майстер-сержанта ОСОБА_13 , інструктора з водіння взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки штаб-сержанта ОСОБА_14 , інструктора з водіння взводу навчально бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки сержанта ОСОБА_15 , водія взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 .
Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 порушив ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV; ст. ст. 11, 12, 14, 16, 36 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV; п. п. 3.1.9 Наказу Міністра оборони України від 16 липня 1097 року №300 “Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України” зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 р. за №615/2419.
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) прийнято наказ №1336-ОД від 23.12.2022 “Про результати службового розслідування”, яким, пунктом 7 за порушення ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст. ст. 11, 12, 14, 16, 36 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV;, п. п. 3.1.9 Наказу Міністра оборони України від 16 липня 1097 року №300 “Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України” зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 р. за № 615/2419 командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “Попередження про неповну службову відповідність”.
У відповідності до пункту 17 підпункту 17.2. даного наказу встановлено, що у відповідності п.5 розділу XVI “Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, за притягнення до дисциплінарної відповідальності накладення дисциплінарного стягнення “Попередження про неповну службову відповідність” командиру взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанту ОСОБА_1 премію за грудень місяць 2024 не виплачувати.
Вважаючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1336-ОД від 23.12.2024 “Про результати службового розслідування за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 362024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 Кримінального кодексу України” в частині притягнення командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарного стягнення у вигляді “Попередження про неповну службову відповідність” та в частині невиплати командиру взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанту ОСОБА_1 премії за грудень 2024 року за притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарного стягнення “Попередження про неповну службову відповідність” протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Згідно листа Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові від 28.07.2026 повідомлено, що здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України. 28.02.2025 обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні скеровано у Яворівський районний суд Львівської області.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” (надалі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (надалі - Статут).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).
Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі – Дисциплінарний статут).
Згідно з вимогами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Дисциплінарні стягнення, що накладаються на військовослужбовців, визначає стаття 48 Дисциплінарного статуту.
Так, відповідно до вказаної норми, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
За положенням ст. 54 Дисциплінарного статуту, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах “а”-“ґ” статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (стаття 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Статтею 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі – Порядок №608).
Відповідно до пункту 1 розділу II Підстави призначення та предмет службового розслідування Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Як встановлено судом, 18.09.2024 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України. 
Згідно довідки-доповіді про внесення кримінального провадження за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України вих. № 10019 від 18.09.2024, яка направлялась командиру військової частини НОМЕР_2 , стало відомо, що 18.09.2024 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України “Викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна, а також заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем”.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку №608).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2759-АД призначено службове розслідування та комісію для проведення службового розслідування за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024140110000526 від 30.04.2024 за ознаками вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 Кримінального кодексу України. Строк проведення службового розслідування до 30.09.2024.
Відповідно до пункту 13 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Згідно пункту 14 Розділу ІІІ Порядку до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи (наказами командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 17.09.2024 №268 та від 18.11.2024 № 332), що у період з 17.09.2024 по 18.11.2024 (загалом 63 дні) до майстер-сержанта ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з цим позивача було знято з усіх видів забезпечення, а з 18.11.2024 - повторно зараховано на забезпечення після повернення до військової частини.
Накази командира військової частини НОМЕР_1 про перенесення строків проведення службового розслідування (від 30.09.2024 №2902-АД, від 19.10.2024 №3093-АД, від 22.11.2024 №3053-АД) містять прямі вказівки про виключення з розрахунку загального строку часу перебування ОСОБА_1 під вартою.
З огляду на виключення зазначеного періоду (з 17.09.2024 по 18.11.2024) з перебігу процесуальних строків, фактичний строк проведення службового розслідування не перевищив граничного двомісячного терміну. Складання акта службового розслідування від 17.12.2024 та прийняття оскаржуваного наказу № 1336-ОД від 23.12.2024 відбулося в межах строків, передбачених Порядком №608
Таким чином твердження позивача, щодо порушення строків розслідування не відповідають дійсності. 
Пунктом 3 розділу ІV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України. 
Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. 
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункти 1, 2 розділу VI Порядку). 
За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування вх. №23172 від 17.12.2024.
Під час службового розслідування встановлено, що слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62024140110000526 від 30.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що командир взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 спільно з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , здійснювали викрадення паливно мастильних матеріалів, а саме бензину та дизельного палива Так, 16.05.2024 військовослужбовець військової частини ОСОБА_4 , продав 260 літрів бензини військової частини НОМЕР_1 , який зберігався на приватній території у АДРЕСА_1 . Крім цього, 24.06.2024 військовослужбовцем ОСОБА_5 було добровільно видано працівникам ДБР бензин в об`ємі 300 літрів, який вказівкою командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , повинен був продати. Вказаний бензин в об`ємі 300 літрів належить військовій частині НОМЕР_1 . Крім цього, 06.09.2024 військовослужбовець ОСОБА_3 , за вказівкою ОСОБА_1 , продав належне військовій частині НОМЕР_1 дизельне паливо в об`ємі 420 літрів, яке зберігалось на території приватного будинку у АДРЕСА_1 . 17.09.2024 в ході проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_1 за місцем тимчасового проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було виявлено та вилучено металеву бочка об`ємом 200 літрів в якій знаходиться дизельне паливо, що належить військовій частині НОМЕР_1 та яке 17.09.2024 передано на відповідал зберігання у військову частину НОМЕР_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що транспортний «КАМАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_3 в липні 2024 по документах перебував у м. Києві, однак формально перебував на території військової. Крім цього транспортний “КАМАЗ” номером НОМЕР_4 заправлявся дизельним паливом, однак фактично з території військової частини НОМЕР_1 на виїжджав, а дизельне паливо за вказівкою ОСОБА_1 зливалось та в подальшому реалізовувалось. Також встановлено, що мало місце викрадення паливно-мастильних матеріалів, які отримані на транспортний засіб “ЗІЛІ31” з реєстраційним номером НОМЕР_5 . Автобус “ЛАЗ” з реєстраційним номером НОМЕР_6 знаходився в не робочому стані, однак в журналі записаний “на виїзд”. Крім цього встановлено, що транспортний засіб “КАМАЗ” із реєстраційним номером НОМЕР_7 знаходився в боксі на ремонті, однак кожних 10 днів видавались шляхові листи, в які вписували, що вказаний транспортний засіб їздить на виїзди. Вказаний транспортний засіб у період з 20.04.2024 по 15.08.2024 перебував у сховищі 9, тобто фактично не використовувався. Крім цього автобус ПАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_8 згідно даних досудового розслідування орієнтовно з 20-22.05.2024 по 19.09.2024 перебував на ремонті, однак в журналах записувався на виїзди. 
Під час розслідування відібранні пояснення у наступних військовослужбовців: заступника командира полку з озброєння - начальника технічної частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_8 , начальника автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 , начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_10 , командира взводу-викладача 3 навчальної механізованої роти НОМЕР_9 навчального механізованого батальйону капітана ОСОБА_11 , командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 , начальника контрольно пропускного пункту військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_12 , командира відділення командира машини взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки майстер-сержанта ОСОБА_13 , інструктора з водіння взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки штаб-сержанта ОСОБА_14 , інструктора з водіння взводу навчально бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки сержанта ОСОБА_15 , водія взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_16 . 
Також досліджені книги реєстрації та руху облікових документів автомобільної служби ВЧ НОМЕР_1 , книги обліку роботи машин, витрати пального і масел автомобільної служби в/ч НОМЕР_1 , дорожні листи, наряди використання овт в/ч НОМЕР_1 , акти списання запасів, акт річної інвентаризації наявності і якісного стану матеріальних засобів служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 за 2024 рік.
Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 порушив ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV; ст. ст. 11, 12, 14, 16, 36 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV; п. п. 3.1.9 Наказу Міністра оборони України від 16 липня 1097 року №300 “Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України” зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 р. за №615/2419.
Посилання позивача на акт річної інвентаризації № 11 та протокол інвентаризаційної комісії від 25.11.2024, згідно з якими недостач ПММ у частині за 2024 рік виявлено не було, не спростовують фактів дисциплінарного проступку.
Суд наголошує, що дисциплінарна відповідальність та матеріальна (чи кримінальна) відповідальність є самостійними видами юридичної відповідальності. Наявність або відсутність встановленої матеріальної шкоди (недостачі) за наслідками інвентаризації не звільняє військовослужбовця від відповідальності за порушення правил обліку, використання майна, неналежне виконання посадових обов`язків та внесення недостовірних даних до облікових документів.
Суд відхиляє аргументи позивача про відсутність у його діях складу дисциплінарного проступку, оскільки матеріали службового розслідування (акт від 17.12.2024) містять достатні та належні докази системного неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.
Доводи позивача про те, що його не було ознайомлено з матеріалами та актом службового розслідування, не є підставою для скасування оскаржуваного наказу з огляду на таке.
Судом установлено, що ОСОБА_1 знав про проведення щодо нього службового розслідування та 18.11.2024 особисто надавав письмові пояснення по суті виявлених порушень.
За змістом п. 3 розділу VI Порядку №608, копія акту надається особам, яких стосується, за їх заявами. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача та відмови відповідача в наданні ОСОБА_1 копії акту службового розслідування.
В подальшому, за результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) прийнято наказ №1336-ОД від 23.12.2022 “Про результати службового розслідування”, яким, пунктом 7 за порушення ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст. ст. 11, 12, 14, 16, 36 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV;, п. п. 3.1.9 Наказу Міністра оборони України від 16 липня 1097 року №300 “Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України” зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 р. за № 615/2419 командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “Попередження про неповну службову відповідність”.
У відповідності до пункту 17 підпункту 17.2. даного наказу встановлено, що у відповідності п.5 розділу XVI “Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, за притягнення до дисциплінарної відповідальності накладення дисциплінарного стягнення “Попередження про неповну службову відповідність” командиру взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанту ОСОБА_1 премію за грудень місяць 2024 не виплачувати.
Відповідачем у належному порядку винесений наказ №1336-ОД від 23.12.2022 “Про результати службового розслідування”.
Щодо позовної вимоги про виплати премії за грудень 2024 року, суд зазначає таке.
Позбавлення позивача премії за грудень 2024 року є наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідно до оскаржуваного Наказу №1336-ОД від 23.12.2024.
Враховуючи попередній висновок суду про правомірність оскаржуваного Наказу №1336-ОД від 23.12.2024, який винесений обґрунтовано та в установленому законом порядку, позовна вимога про виплату премії за грудень 2024 року також не підлягає до задоволення.
Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень – обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі “Проніна проти України”, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд зазначає, що опрацьованих під час проведення службового розслідування документів та установлених обставин було достатньо для висновків про наявність підстав для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.
Інші докази, які наявні в матеріалах справи, не спростовують висновків службового розслідування та не мають безпосередній вплив на їх обґрунтованість.
Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Гулкевич Ірена Зіновіївна