ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1450/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/3299/25 Категорія: 331450000 | Марцішевська О.М.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Новіков О. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач | Новіков О. М.,
судді | Сіренко Ю.В., Фетісова Т. Л.,

секретар Костенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа – Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в :

28 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з червня 2021 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з червня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
Квартира належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.
Під час спільного проживання сторони мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, спільно виховували сина ОСОБА_1 від першого шлюбу, були пов`язані спільним побутом, несли спільні витрати. У вільний від роботи час, разом проводили дозвілля, відпочивали з друзями, їздили батьків ОСОБА_1 .
Під час спільного проживання із ОСОБА_5 позивачці було відомо, що ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_4 .
Через постійну зайнятість ОСОБА_5 відразу не звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, а ОСОБА_1 не наполягала на розірванні шлюбу та реєстрації шлюбу з нею.
Лише після мобілізації ОСОБА_5 до лав ЗСУ, він звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.
Заочним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 30 липня 2024 року у справі № 438/1149/24 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 намагалися подати заяву про реєстрацію шлюбу, однак ОСОБА_5 перебував на передовій лінії оборони, у нього був поганий зв`язок і він не зміг підписати заяву своїм електронним підписом, а у відпустку за сімейними обставини його не відпустили.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув під час безпосередньої участі у військових діях по захисту територіальної цілісності України.
Оскільки позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, вона має право на отримання одноразової грошової допомоги та отримання передбачених законом пільг. Водночас, для реалізації свого права, ОСОБА_1 необхідно встановити відповідний юридичний факт в судовому порядку.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2026 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що з 12 червня 2019 року (дата реєстрації шлюбу) по 30 серпня 2024 року (дата набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу) ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з червня 2021 року по 30 серпня 2024 року є необґрунтованими та суперечать нормам сімейного законодавства про одношлюбність. 
Що стосується періоду з 31 серпня 2024 року по 11 жовтня 2024 року, суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 існування між нею та ОСОБА_5 сімейних стосунків, враховуючи незначну тривалість вказаного періоду (близько двох місяців), а також ненадання переконливих об`єктивних доказів про існування у вказаний період у сторін спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. 
Покази свідків та телефонну переписку суд визнав лише як обставину, що свідчить про існування між сторонами у певний період часу близьких особистих стосунків, які не можна ототожнити із усталеними відносинами, притаманними подружжю. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_5 фактично не переривав сімейні стосунки з неповнолітнім сином, а також дружиною ОСОБА_3 , оскільки спільно з нею вирішував питання виховання та утримання дитини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2026 року як незаконне та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд при розгляді справи не врахував, що, на момент загибелі, ОСОБА_5 не мав зареєстрованого шлюбу, а місцем його проживання та зберігання особистих речей була квартира позивача, що підтверджує факт спільного проживання та ведення господарства саме з нею. Крім того, судом не враховано, що фактичні сімейні відносини між позивачем та ОСОБА_5 тривали з червня 2021 року, а тому оцінка судом виключно двомісячного періоду розірвання шлюбу без дослідження всього періоду фактичних сімейних відносин є неповною, одностронньою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Скаржник вважає свої вимоги повністю доведеними, тому рішення суду про відмову в їх задооленні є таким, що ухвалене з порушенням норм чинного законодавства.
У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшли від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Міністертсва оборони України вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Зазначено, що перебування ОСОБА_5 з 12 червня 2019 року по 30 серпня 2024 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 взагалі виключає встановлення факту його проживання рдніє сім`єю з ОСОБА_1 у вказний період, про що було обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
З 31 серпня 2024 року і до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 перебував в районі виконання бойових завдань за призначенням в ході бойових дій в районі с. Іллінка, Покровського р-ну, Донецької обл., у відпустку не приходив, тому у вказаний період не міг проживати з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу і в них не могли існувати спільні права та обов`язки, притаманні сім`ї. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 12 червня 2019 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12 червня 2019 року, виданого Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 49.
Відповідно до свідоцтва про народження від 10 жовтня 2019 року, виданого Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 287, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області №02.26-177 від 08 липня 2025 року ОСОБА_5 без реєстрації з червня 2021 року і по жовтень 2024 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 , помер/загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вищевказаною адресою зареєстрована та проживає ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 .
ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 . Шлюб було припинено 12 серпня 2016 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 .
Відповідно до копії паспорта для виїзду за кордон, ОСОБА_5 перебував за кордоном з 01 серпня 2021 року по 23 жовтня 2021 року. 
ОСОБА_5 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 до в/ч НОМЕР_1 наказом № 132 від 24 червня 2024 року, що підтверджується довідкою № 38 від 20 лютого 2025 року, виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 30 липня 2024 року у справі № 438/1149/24 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний. Судове рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 30 серпня 2024 року.
Згідно з копією заяви № 20240911-244368 від 05 жовтня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 здійснювали оформлення звернення про державну реєстрацію шлюбу до Конотопського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції.
Реєстрація вказаної заяви не відбалася через відсутність підпису ОСОБА_5 , накладеного в установленому законом порядку на електронному документі, який ідентифікує особу, яка створила або зватвердила документ та без підтвердження авторства ОСОБА_5 щодо зазначеної заяви та його згоду з її змістом.
Такими є встановлені фактчині обставини справи, які мають наступне правове регулювання.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України). Суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом або договором матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.5). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що так буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 зазначено, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16).
За загальним правилом, встановлення факту проживання осіб однією сім`єю має відбуватися в порядку окремого провадження, основною метою якого якраз і є підтвердження юридичних фактів для створення передумов для реалізації особою своїх особистих майнових або немайнових прав. Якщо ж в ході розгляду судом заяви про встановлення відповідного юридичного факту буде встановлено наявність спору про право, то це є підставою для роз`яснення заявникові права на звернення до суду в порядку позовного провадження.
У цій справі жодної вимоги, крім встановлення юридичного факту, позивач не пред`явила, тобто не передала на вирішення суду цивільно-правовий майновий спір, проте вказана обставина не свідчить про обрання позивачем неефективного способу захисту права. 
Однією із гарантій реалізації права на соціальний захист членів сімей військовослужбовців, яка загинули під час виконання обов`язку по захисту Вітчизни, є судовий порядок встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а судове рішення про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є тим документом, який заявник подає для отримання соціальних гарантій членам сім`ї військовослужбовця. Установлення вказаного факту передує зверненню до відповідних органів за призначенням та виплатою грошового забезпечення. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством передбачено, що факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може розглядатися у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства.
Тому, звернення ОСОБА_1 до суду з вказаною позовною заявою є належно обраним способом судового захисту її прав в даному випадку. 
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, позивачка зазначала про необхідність підтвердження її права на набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та оформлення відповідних соціальних виплат і пільг.
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 199 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, провадження № 14-283цс18).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших достатніх доказів (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22, провадження № 61-10702св23).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (див. постанову Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20, провадження № 61-7276св21).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. 
Врахувавши, що позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з червня 2021 року по 11 жовтня 2024 року та встановивши що ОСОБА_5 в період з 12 червня 2019 року по 30 серпня 2024 року перебував в офіційному зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки вимоги позовної заяви за вказаний період суперечать нормам сімейного законодавства про одношлюбність.
Колегія суддів враховує, що суд дійсно не може встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (так званий «цивільний шлюб») за той період, коли один з партнерів перебував у іншому офіційно зареєстрованому шлюбі, оскільки закон захищає пріоритет зареєстрованого шлюбу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що фактичні сімейні відносини між позивачем та ОСОБА_5 тривали з червня 2021 року, а тому оцінка судом виключно двомісячного періоду розірвання шлюбу без дослідження всього періоду фактичних сімейних відносин є неповною, відхиляються колегією суддів через необґрунтованість таких вимог, оскільки під час розгляду справи, судом першої інстанції надана оцінка всім доказам у справі та відмовлено у задоволенні вимог за вказаний період через їхню суперечність закону.
Що стосується періоду з 31 серпня 2024 року по 11 жовтня 2024 року, із врахуванням доводів сторін у справі та наданих суду доказів, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела існування сімейних стосунків між сторонами переконливими та об`єктивними доказами. Покази свідків, фотознімки та особиста переписка засобами телефонного зв`язку дійсно свідчать лише про існування близьких особистих стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , однак не є підтвердженням факту ведення сторонами спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 14 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді