Справа № 522/19762/25-Е
Провадження № 2-о/522/164/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участі секретаря судового засідання Андрієвської М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Юридичний департамент Одеської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у якій заявник просить встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло, виданого 11.05.1993 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 11.05.1993 № 8152, записаного у реєстрову книгу за № 5-852, з усіма правами, наданими їй за цими документами.
Заява обґрунтована тим, що заявнику належить на праві спільної (сумісної) власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 46,6 кв,м., на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.05.1993 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 11.05.1993 № 8152, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 5-852. Заявник не має можливості розпоряджатися нерухомим майном у своїх інтересах у зв`язку з тим, що на даний момент відповідно до паспорту прізвище заявника - ОСОБА_3 , а у свідоцтві про право власності прізвище заявника зазначено – ОСОБА_4 . Обґрунтовується це тим, що на момент складання Свідоцтва про право власності на житло та відповідного Розпорядження від органу приватизації у ОСОБА_1 був інший паспорт де її прізвище було перекладене з російської мови з використанням інших правил перекладу, не « ОСОБА_3 », а « ОСОБА_4 ». У зв`язку з тим, що Комунальним підприємством «Міське агентство з приватизації житла» не допускались помилки при передачі квартири у приватну власність, виправити цю обставину без постановлення відповідного рішення не являється можливим, тому заявник звернувся до суду.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2025 заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків – десять днів з моменту отримання ухвали. 
28.10.2025 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 21.01.2026. Витребувано від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином завірену копію заяви та інших документів, на підставі яких заявнику виданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 . Залучено до участі у справі Юридичний департамент Одеської міської ради в якості заінтересованої особи.
У судові засідання учасники справи з`являлись, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Представник заявника – адвокат Сабліна Ю.С. подала заяву про розгляд справи за відсутністю заявника та її представника за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 25.06.2026.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.
Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по - батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Суд встановив, що розпорядженням органу приватизації від 11.05.1993 № 8152 вирішено передати на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_5 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
11.05.1993 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 11.05.1993 № 8152, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 5-852, видано ОСОБА_5 та членам сім`ї: ОСОБА_6 , свідоцтво право власності на житло, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У матеріалах справи наявна копія листа Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» адресованого ОСОБА_7 , у якому повідомляється про неможливість внесення змін до свідоцтва про право власності на житло, видане 11.05.1993 в частині написання прізвища « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 », оскільки на зворотній сторінці заяви про приватизацію житла та довідці про склад сім`ї зазначено прізвище ОСОБА_4 . Всі спірні питання рекомендовано вирішувати у судовому порядку.
Заявник надав до суду копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 та, ідентифікаційного номера, з яких вбачається написання імені заявника - ОСОБА_1 . У паспорті міститься відмітка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 30.12.1980.
Як вбачається із заяви про приватизацію від 05.03.1993, прізвище заявника у ній було зазначено російською мовою – ОСОБА_4 .
З наданої Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області інформації вбачається, що ОСОБА_1 , документована паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданим 01.07.1996 Приморським РВ УМВС в Одеській області. Паспортний документ серії НОМЕР_1 виданий на підставі паспорта від 19.01.1982.
Тобто, паспортний документ серії НОМЕР_1 був виданий заявнику після отримання свідоцтва про право власності від 11.05.1993 на житло, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, що розбіжності у написанні прізвища заявника у правовстановлюючому документі та у паспорті виникло внаслідок перекладу з російської на українську мову.
Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими і достатніми доказами факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.05.1993 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 11.05.1993 № 8152.
Встановлення факту належності документів має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформлених правовстановлюючих документів дає можливість заявнику реалізувати свої права власника майна. В той же час, у позасудовому порядку заявник позбавлений можливості встановити відповідний факт.
Отже, заява ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.
Суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині зазначення - "з усіма правами, наданими їй за цим документом", оскільки в межах розгляду справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу суд не перевіряє обсяг прав за відповідним правовстановлюючим документом. Отже, у цій частині вимог заяви слід відмовити.
Повний текст рішення суду складений 10.08.2026, з урахуванням значної навантаженості та періоду перебування судді у щорічній відпустці.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 258-259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315, 319, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Юридичний департамент Одеської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу – задовольнити частково.
Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.05.1993 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 11.05.1993 № 8152, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за № 5-852.
У задоволенні іншої частини позовних вимог.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 10.08.2026.

Суддя          Юлія ЧОРНУХА