СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року м. Харків Справа № 922/272/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
представники учасників справи не з`явились 
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "ТВ Біо Метод" (вх. № 1228Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26 (повний текст якого складено та підписано 14.05.2026 в приміщенні господарського суду Харківської області суддею Калантай М.В.)
за позовом Приватного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Агробіоіноватіка", м. Немирів Вінницької області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ Біо Метод", м. Харків 
про стягнення 617 738,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Науково-виробниче об`єднання "Агробіоіноватіка" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ Біо Метод" (надалі - відповідач) про стягнення 706 434,12грн., з яких: 548 644,08грн. основного боргу, 40 357,63грн. пені, 62 568,01грн. 48% річних, 54 864,40грн. 10% штрафу.
На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки № 6-П/БМК від 13.05.2024.
Також у підготовчому засіданні 24.04.2026 представник позивача звернула увагу, що у зв`язку з частковою оплатою заборгованості позивач зменшує розмір позовних вимог та на просила стягнути з відповідача 617 738,12грн., що складається з основного боргу – 459 948,08грн., пені – 40 357,63грн., 48% річних – 62 568,01грн., 10% штрафу – 54 864,40 грн., про що зазначено у відповіді на відзив.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ Біо Метод" (61150, м. Харків, вул. Павлова Академіка, буд.120, код 45479654) на користь Приватного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Агробіоіноватіка" (22800, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Немирів, вул. Соборна, буд. 285, корп. Б, код 41762401) 459 948,08 грн. основного боргу, 40 357,63 грн. пені, 62 568,0 1грн. 48% річних, 54 864,40 грн. штрафу, 10 596,51 грн. судового збору, 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

ТОВ "ТВ Біо Метод" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26 в частині стягнення з ТОВ «ТВ Біо Метод» на користь ПП «Науково-виробниче об`єднання «Агробіоіноватіка» пені у розмірі 40 357,63 грн. та штрафу у розмірі 54 864,40 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Також просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26 в частині стягнення 48% річних у розмірі 62 568,01 грн. та зменшити розмір процентів річних, що підлягають стягненню з ТОВ «ТВ Біо Метод» на користь ПП «Науково-виробниче об`єднання «Агробіоіноватіка», з 62 568,01 грн. до 3% річних у розмірі 3 910,50 грн.
У разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність підстав для часткового стягнення неустойки, просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі №922/272/26 та зменшити сукупний розмір пені і штрафу до розміру, який суд визнає справедливим, розумним та пропорційним з урахуванням обставин справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у зменшенні розміру пені, штрафу та 48% річних, з посиланням на те, що відповідачем не надано доказів тяжкого фінансового стану підприємства або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для його інтересів у зв`язку зі сплатою пені, штрафу та річних у встановленому договором розмір, оскільки суд першої інстанції поставив можливість зменшення майнової відповідальності у залежність від доведення відповідачем тяжкого фінансового стану, хоча такий критерій, на думку апелянта, не є виключним і не може підміняти собою оцінку співмірності відповідальності наслідкам порушення. Також судом першої інстанції не враховано, що відсутність доведених збитків позивача має значення для оцінки розміру пені, штрафу та 48% річних. На думку апелянта, позивач не довів, що внаслідок прострочення оплати товару йому були завдані збитки, співмірні із заявленими до стягнення додатковими нарахуваннями. Як зазначає апелянт, 48% річних у цій справі є надмірним договірним майновим навантаженням і підлягають, на думку апелянта, зменшенню до 3% річних.
Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 551 ЦК України щодо пені та штрафу, оскільки вказані суми нараховані за одне й те саме порушення - прострочення оплати поставленого товару за договором поставки № 6-П/БМК від 13.05.2024.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ТВ Біо Метод" (вх. № 1228Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26. Призначено розгляд справи на 28.07.2026.

В судове засідання, призначене на 28.07.2026, представники учасників справи не з`явились, просили розглядати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2024 року між позивачем, як Постачальником, та відповідачем, як Покупцем, укладено договір поставки № 6-П/БМК (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити (передати) у власність Покупця товар, вказаний в Специфікації (додатку) та/або видатковій накладній, що є невід`ємними додатками до цього Договору, а Покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.
Відповідно до п.1.2 Договору найменування (асортимент, номенклатура) товару, його кількість, ціна, строки та умови поставки, строки оплати товару (доларовий еквівалент), а також інші умови, визначаються в Специфікації (додатку), що є невід`ємним додатком до цього Договору. У разі відсутності Специфікації (додатку) товар поставляється на умовах EXW (Інкотермс 2010) за найменуванням (асортиментом, номенклатурою), у кількості та за ціною, що зазначено у видатковій накладній та підлягає оплаті Покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки партії товару.
Згідно з п.1.3 Договору поставка товару здійснюється партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка зазначена у Специфікації (додатку) та/або у видатковій накладній.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що загальна ціна Договору складається з суми вартості всіх партій товару, поставлених Постачальником протягом строку дії даного Договору, із врахуванням вимог пунктів 2.2-2.3 Договору, що є беззаперечним правом Постачальника.
Так, умовами пунктів 2.2-2.4 Договору передбачено право Постачальника на корегування ціни товару без узгодження з Покупцем, зокрема у випадку зміни курсу продажу долару США.
У відповідності до п. п. 4.1, 4.2 Договору він набирає чинності з моменту підписання його обома Сторонами і діє до 31 грудня 2024р. а в частині зобов`язань за Договором, які є невиконаними на зазначену дату-до повного виконання Сторонами цих зобов`язань за Договором. Договір автоматично (без укладання додаткової угоди) продовжує свою дію на кожний наступний рік, якщо за один місяць до зазначеної в п.4.1. цього Договору дати ні одна із Сторін не заявить свій намір про його припинення.
Матеріали справи не містять доказів направлення заяв про намір про припинення Договору, а тому його слід вважати пролонгованим у вищевказаному порядку.
Під час дії Договору сторонами були підписані:
- Специфікація №6-П/БМК/2 від 21.03.2025, якою передбачено поставку товару на загальну суму 288696,00грн. (разом із ПДВ), та встановлено графік оплати товару: авансовий платіж (20%) - 24.03.2025, остаточний розрахунок (80%) - 31.10.2025;
- Специфікація б/н від 21.03.2025, якою передбачено поставку товару на загальну суму 256065,36грн. (разом із ПДВ), та встановлено графік оплати товару: авансовий платіж (20%) - 24.03.2025, остаточний розрахунок (80%) - 31.10.2025.
Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 548644,08грн., а саме:
- згідно зі специфікацією № 6-П/БМК/2 від 21.03.2025 товар поставлено за видатковою накладною №115 від 25.03.2025 на суму 288696,00грн. Строк оплати, передбачений графіком оплати - до 31.10.2025;
- згідно специфікації б/н від 21.03.2025 товар поставлено за видатковою накладною №116 від 25.03.2025 на суму 256065,36грн. Строк оплати, передбачений графіком оплати - до 31.10.2025;
- без укладення Специфікацій товар поставлено на суму 3882,72грн. згідно видаткових накладних: №1052 від 27.06.2025 на суму 2496,00грн. зі строком оплати, передбаченим п.1.2 Договору - до 02.07.2025; №1382 від 26.08.2025 на суму 1386,72грн. зі строком оплати, передбачений п.1.2 Договору - до 29.08.2025.
Відповідач своє зобов`язання з оплати товару у вказані строки не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 548644,08грн.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просив стягнути 548 644,08грн. основного боргу, 40357,63грн. пені, 62568,01грн. 48% річних, 54864,40грн. 10% штрафу.
03 лютого 2026 року, тобто після подання цього позову відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 88696,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №9 від 23.01.2026 (дата прийняття та виконання банком: 03.02.2026).
Як зазначалося вище, позивач врахував здійснену відповідачем часткову оплату та зменшив розмір позовних вимог в частині основного боргу до суми 459948,08грн. (548644,08грн. - 88696,00грн.)

Предметом апеляційного розгляду є незгода позивача з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «ТВ Біо Метод» пені у розмірі 40 357,63 грн, штрафу у розмірі 54 864,40 грн та відмовою у зменшенні розміру 48% річних, що підлягають стягненню з ТОВ «ТВ Біо Метод», в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, у зв`язку з чим згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.
Розглядаючи апеляційні вимоги в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 40 357,63 грн, штрафу у розмірі 54 864,40 грн та відмови у зменшенні розміру 48% річних, судова колегія апеляційної інстанції наголошує про наступне.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 548 644,08грн., який був оплачений лише частково - на суму 88 696,00грн., у зв`язку з чим у відповідача існує заборгованість в розмірі 459 948,08 грн.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п.6.2 Договору у розі прострочення грошового зобов`язання за цим договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання за весь період прострочки. 
Положення ч. 6. ст. 232 ГК України у даному випадку не застосовуються. 
Крім того, при простроченні оплати товару тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів Покупець сплачує додатково Постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від неоплаченої в установлений строк вартості товару.
Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, відповідно до п.6.3. Покупець на вимогу Постачальника у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань сплачує на користь Постачальника проценти в розмірі 48 (сорок вісім) процентів річних з простроченої суми та відшкодовує інфляційні втрати.
На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 40 357,63грн. пені та 62 568,01грн. 48% річних за відповідні періоди прострочення оплати кожної партії поставленого товару, починаючи з 03.07.2025 по 27.01.2026.
Крім того, позивачем нараховано 54864,40 грн. штрафу (в розмірі 10% від неоплаченої в установлений строк вартості товару: 548644,08грн. х 10%), оскільки тривалість допущеного відповідачем прострочення оплати товару перевищила 30 календарних днів.
Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, колегія суддів зазначає, що вони є такими, що правомірно нараховані.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції визнав таке необґрунтованим та відмовив у його задоволенні, врахувавши, що сторони добровільно в договорі передбачили таку міру відповідальності; завданням неустойки є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання); сума штрафу, пені та 48% річних не є занадто великою, порівняно з сумою основного боргу, що свідчить про те, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання не є вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання та не порушують баланс інтересів сторін.
Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та зазначає про неврахування судом обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також нездійснення судом належної оцінки співмірності майнової відповідальності та порушенням принципів справедливості, розумності, пропорційності й балансу інтересів сторін.
Колегія враховує, що встановлення судом факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання в частині оплати поставленого товару в обумовлений строк, є підставою для застосування до останнього штрафних санкцій, визначених п. 6.2.,6.3 договору та законодавством України.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, при вирішенні судом питання про зменшення пені слід враховувати не самий лише розмір збитків, які були спричинені правопорушенням, але й "інші обставин, які мають істотне значення".
Зокрема, суду в обов`язковому порядку слід враховувати ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Втім, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування вищевказаних обставин.
Зокрема, відповідачем не доведено факту знаходження підприємства у тяжкому фінансовому стані або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для інтересів відповідача у зв`язку із сплатою пені, штрафу та річних в установленому Договором розмірі.
Крім того, до моменту подання позову відповідачем не було здійснено жодної оплати в рахунок погашення спірної заборгованості за Договором, а також ним не вчинялися будь-які дії щодо її врегулювання, зокрема, шляхом розстрочення або відстрочення платежу.
В матеріалах справі також відсутні докази поважності причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
У зв`язку з цим, внаслідок такої бездіяльності відповідача позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував компенсаційну, а не каральну природу майнової відповідальності колегія суддів зазначає, що функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Проаналізувавши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів належними доказами наявність виняткових обставин та поважності причин прострочення та не виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, в межах розгляду даної справи судом було враховано баланс інтересів сторін та здійснено висновок про відсутність підстав для зменшення пені, штрафу та процентів річних.
За таких обставин, беручи до уваги, що сторони добровільно в договорі передбачили таку міру відповідальності, як нарахування штрафу в розмірі 10% від вартості вчасно неоплаченого товару при простроченні понад 30 днів та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання за весь період прострочки, 48 % процентів річних з простроченої суми, а також те, що сума штрафних санкцій не є занадто великою, порівняно з сумою основного боргу, а наслідки невиконання відповідачем зобов`язання не є більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання, та не порушують баланс інтересів сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення пені, штрафу та процентів річних.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про неправомірність застосування подвійної відповідальності та одночасного стягнення пені та штрафу, суд апеляційної інстанції в цій частині враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пунктах 8.1. та 8.3. постанови від 01.06.2021 у справі №910/12876/19, а також Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №917/1173/22, відповідно до яких можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено нормами чинного законодавства.
При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Що стосується доводів апелянта про відсутність збитків у позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення збитків є окремою грошовою вимогою і може не заявлятися кредитором, оскільки це вимагає доведення їх складу та розміру з боку кредитора, тоді як для стягнення штрафних санкцій кредитору потрібно довести лише факт прострочення, а заперечення вини покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 та від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Виходячи з викладеного, колегія суддів зауважує, що закон не покладає на позивача обов`язку доведення розміру збитків у випадку стягнення неустойки, однак не виключає його права на справедливу компенсацію майнових втрат, спричинених невиконанням відповідачем договірних зобов`язань.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 40 357, 63 грн, штрафу в сумі 54 864,40грн та 48% річних в сумі 62 568,01 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в оскаржуваній частині. Тоді як доводи апеляційної скарги відповідача фактично направлені на переоцінку обставин, які були правильно досліджені судом першої інстанції.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач не довів наявність обставин та підстав для зменшення пені та штрафу.
Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч.5 ст.12 ГПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас частиною 2 статті 247 ГПК України також передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Отже, в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті не лише малозначні справи, а й інші справи за умови, що вони не віднесені до переліку справ, наведеному у ч.4 ст.247 ГПК України (про банкрутство (неплатоспроможність); щодо процедури превентивної реструктуризації; у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу; у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини).
При цьому слід враховувати, що згідно з частиною 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У даному випадку, з огляду на предмет спору, ціну позову та категорію справи, а також враховуючи те, що дана справа не відноситься до переліку справ, зазначених у частині 4 статті 247 ГПК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги, відносяться на заявника апеляційної скарги. Про стягнення інших судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, сторонами не заявлено, тому вони не підлягають розподілу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "ТВ Біо Метод" (вх. № 1228Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26 залишити без задоволення
Рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2026 у справі № 922/272/26 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 06.08.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя П.В. Тихий 

Суддя І.А. Шутенко