ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 р. 	Справа № 520/1881/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1881/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області 
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідачі), в якому просила суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 032650001354 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи з 15.10.1983 року по 11.12.2000 року на Старовижівському льонозаводі та призначити пенсію з моменту досягнення 63-охрічного віку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року по справі № 520/1881/25 адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 032650001354 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з 12.07.2024 (з дати звернення) пенсії за віком, урахуванням стажу, зазначеного в трудовій книжці серія НОМЕР_2 період роботи з 15.10.1983 року по 11.12.2000 року на Старовижівському льонозаводі, з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.3, під.2, пов.2, Держпром, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп..
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та з порушенням застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить колегію суддів скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у справі № 520/1881/25 та ухвалити нове законне та обґрунтоване рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що з урахуванням Порядку подання та оформлення документів відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1, з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій. З урахуванням зазначеного органом, що приймав рішення за заявою позивача від липня 2024, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Наслідком скасування рішення, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за результатами розгляду позовної заяви мало бути виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку вирішити питання про призначення (перерахунку) пенсії тощо (висновок Верховного Суду у справі №500/1216/23, постанова від 08 лютого 2024 року).
Також, відповідач зазначив, що відповідно до уточнюючої довідки № Н-278/01.31 від 17 липня 2019 року до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 15 жовтня 1983 року по 1 грудня 2000 року, оскільки в довідці відсутній номер та дата наказу про прийом на роботу. Стаж у зазначеному періоді частково зараховано відповідно до довідок про заробітну плату, підтверджених актом перевірки від 14 листопада 2019 № 1835/1 Головним управлінням Пенсійного фонду України Волинській області, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківській області на думку відповідача, правомірно було прийнято рішення № 032650001354 від 19 липня 2024 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у справі № 520/1881/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у справі № 520/1881/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.
Обґрунтувала позивач це тим, що згідно пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тобто, наявність уточнюючих довідок необхідна лише за відсутності записів у трудовій книжці або неточностей у цих записах, при цьому записи у моїй трудовій книжці підтверджують періоди роботи з 15.10.1983 по 11.12.2000. 
Відтак, позивачка переконана, що за такого правового регулювання та з урахуванням наявності у трудовій книжці усіх необхідних записів суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що відповідач протиправно не зараховував до страхового стажу періоди роботи позивача з 15.10.1983 по 11.12.2000.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 12.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заява розглядалась Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 032650001354 від 19.07.2024 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
До страхового стажу не зараховані періоди не зараховано період роботи з 15.10.1983 по 11.12.2000 відповідно до уточнюючої довідки № Н-278/01.31 від 17.07.2019, оскільки в довідці відсутній номер та дата наказу про прийом на роботу. Стаж у зазначеному періоді частково зараховано відповідно до довідок про заробітну плату, підтверджених актом перевірки від 04.11.2019 № 1835/1 ГУ ПФУ у Волинській області.
Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернулась до суду першої інстанції із позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням наявності дискреційних повноважень у пенсійного органу щодо призначення пенсії є зобов`язання пенсійного органу вирішити питання про призначення пенсії позивачу з дати його звернення із зарахуванням спірних періодів стажу з урахуванням висновків суду.
Суд першої інстанції зазначає, що пункком 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тобто, наявність уточнюючих довідок необхідна лише за відсутності записів у трудовій книжці або неточностей у цих записах, при цьому записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , підтверджують періоди роботи позивача з 15.10.1983 по 11.12.2000. Відтак, за такого правового регулювання та з урахуванням наявності у трудовій книжці позивача усіх необхідних записів суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач протиправно не зараховував до страхового стажу періоди роботи позивача з 15.10.1983 по 11.12.2000.
Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 22 до 32 років.
До набрання чинності Законом № 1058-IVстаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону № 1788-XII.
Так, ч. 1ст. 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зіст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Так, висновки пенсійного органу, щодо відсутності у позивачки необхідного страхового стажу для призначенні пенсії за віком ґрунтуються на твердженні про відсутність номеру та дати наказу про прийом на роботу.
З цього приводу колегія судів зазначає наступне.
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, робітники та службовці, які надходять на роботу, зобов`язані пред`являти адміністрації підприємств трудову книжку, оформлену в установленому порядку (п.1.2).
Підпунктом 2.3 п. 2 Інструкції № 162 передбачалося, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження).
З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма №Т-2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (пп. 2.4. п. 2 Інструкції №162)
Відповідно до пп. 2.5 п.2 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що вище стоїть, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.
Виправлені відомості про роботу, про переклади на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваної роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Згідно пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі №307/541/17.
Колегія суддів зазначає, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області, не зарахований до пенсійного стажу період роботи з 15 жовтня 1983 року по 11 грудня 2000 року, відповідно до уточнюючої довідки № Н-278/01.31 від 17 липня 2019 року, оскільки в довідці відсутній номер та дата наказу про прийом на роботу
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач працював у Старовижівському льонозаводі у період з 15.10.1983 (запис № 6) по 11.12.2000 (запис №11), що підтверджується трудовою книжкою серія НОМЕР_2 . 
Таким чином, колегія суддів зазначає, що записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , підтверджують періоди роботи позивача з 15.10.1983 по 11.12.2000, тож немає необхідності в уточнюючих довідках.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що відповідач протиправно не зараховував до страхового стажу періоди роботи позивача з 15.10.1983 по 11.12.2000 та вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 032650001354 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Разом із тим колегія суддів не погоджується із способом захисту порушеного права, обраним судом першої інстанції.
Так, суд першої інстанції, визнавши протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, одночасно поклав обов`язок щодо вирішення питання про призначення пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Однак такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що заява позивача про призначення пенсії розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким і прийнято рішення від № 032650001354 про відмову у призначенні пенсії. Зазначене відповідає механізму опрацювання заяв за принципом екстериторіальності, передбаченому Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.
Відповідно до пунктів 4.2, 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу Пенсійного фонду України, який формує електронну пенсійну справу, розглядає заяву та приймає рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії. Отже, саме той орган Пенсійного фонду України, який прийняв рішення за результатами розгляду заяви особи, є належним суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах.
Колегія суддів зазначає, що саме рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 19.07.2024 рокує № 032650001354 є предметом оскарження у даній справі та визнано судом протиправним. Відтак саме на цей орган покладається обов`язок повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду. Покладення ж такого обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке не приймало оскаржуваного рішення, суперечить характеру спірних правовідносин та не забезпечує належного способу захисту порушеного права.
Разом із цим колегія суддів зазначає, що вирішення питання про призначення пенсії належить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Суд не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень та вирішувати питання про призначення пенсії замість нього.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23, відповідно до якої після реєстрації заяви та сканування документів за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу Пенсійного фонду України, який здійснює розгляд заяви та приймає рішення щодо призначення пенсії. Саме цей орган є належним суб`єктом владних повноважень, на якого у разі скасування рішення про відмову може бути покладено обов`язок повторно розглянути заяву заявника.
Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що покладення судом першої інстанції відповідного обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не узгоджується з характером спірних правовідносин, оскільки останнім не приймалося оскаржуване рішення, а відтак відсутні правові підстави для зобов`язання саме цього органу повторно вирішувати питання щодо призначення пенсії позивачу.
Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише за умови, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права такого суб`єкта діяти на власний розсуд.
Колегія суддів зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання компетентного органу Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Застосування такого способу захисту забезпечує поновлення порушеного права позивача, оскільки покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок здійснити новий розгляд заяви, усунути встановлені судом порушення, врахувати висновки суду щодо застосування норм права та прийняти рішення відповідно до вимог законодавства. 
Такий підхід також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23 та від 04 квітня 2024 року у справі №160/15642/23.
Колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є зобов`язання компетентного органу повторно розглянути заяву позивача, врахувавши правову оцінку, надану судом, та зарахувавши до страхового стажу період роботи, який суд визнав таким, що підлягає зарахуванню.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вирішити питання про призначення пенсії підлягає скасуванню із ухваленням у цій частині постанови про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15 жовтня 1983 року по 11 грудня 2000 року на Старовижівському льонозаводі, підтверджений трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 317 КАС України).
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі № 520/1881/25 - скасуватив частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 з 12.07.2024 (з дати звернення) пенсії за віком, урахуванням стажу, зазначеного в трудовій книжці серія НОМЕР_2 період роботи з 15.10.1983 року по 11.12.2000 року на Старовижівському льонозаводі, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15 жовтня 1983 року по 11 грудня 2000 року на Старовижівському льонозаводі, зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
В іншій частині рішення - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій