ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
| Справа № 636/11305/24  Провадження№ 2/636/2487/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Селевко Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВ «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

встановив:
ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість за договором позики № 1673973 в розмірі 16940 грн та судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень.
12 грудня 2025 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_2 відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) суму заборгованості за договором позики в розмірі 16940 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.4 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
18 грудня 2025 року відповідач по справі подав заяву про скасування заочного рішення та заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 грудня 2025 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В судове засідання позивач не з`явився, просив задовольнити позов в повному обсязі та просив відмовити в перегляді заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій просила скасувати заочне рішення, переглянути його за нововиявленими обставинами та задовольнити позов частково, оскільки не погоджується із сумою.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість за договором позики № 1673973 в розмірі 16940 грн та судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень.
12 грудня 2025 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_2 відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) суму заборгованості за договором позики в розмірі 16940 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.4 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
18 грудня 2025 року відповідач по справі подав заяву про скасування заочного рішення та заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 грудня 2025 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
23 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачем укладено договір позики №1673973, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису u6Xzdvk3RX, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - og5233868@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. (Договір позики №1673973 від 23.03.2021 року - додається). 
Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України Враховуючи, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чина на дату укладання договору. (оскільки Позикодавцем здійснено перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача за посередництвом платіжної установи, так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий ).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту підлягають задоволенню, тоді як вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11 940,00 грн задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені проценти є платою за правомірне користування наданими грошовими коштами протягом строку, визначеного договором.
Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений договором строк. Саме строк виконання грошового зобов`язання визначає межі правомірного користування позичальником кредитними коштами.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики №1673973 від 23 березня 2021 року, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн строком на 30 календарних днів із встановленням процентної ставки у розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом. Позивач зазначає, що загальна сума заборгованості становить 16 940,00 грн, з яких 5 000,00 грн становить основний борг, а 11 940,00 грн - проценти за користування кредитом.
Разом із тим суд звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати договірні проценти не є безстроковим та існує виключно протягом строку правомірного користування кредитними коштами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Після настання прострочення права кредитора забезпечуються не положеннями статті 1048 ЦК України, а спеціальною нормою статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Наведений висновок Великої Палати Верховного Суду неодноразово підтверджувався у подальшій практиці Касаційного цивільного суду, який послідовно виходить із того, що проценти за кредитом є платою за правомірне користування коштами, а не способом відповідальності за порушення зобов`язання. Саме тому після закінчення строку кредитування кредитодавець не вправі безмежно продовжувати нарахування процентів на умовах договору лише з підстави неповернення кредиту.
Такий підхід узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, закріпленими у статті 3 ЦК України, принципами добросовісності, розумності та справедливості, а також забезпечує баланс прав та законних інтересів сторін кредитних правовідносин.
Із матеріалів справи вбачається, що строк кредитування за договором становив 30 календарних днів. При цьому позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилається на положення правил кредитування щодо можливості пролонгації та нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, зазначаючи, що такі проценти могли нараховуватися протягом 90 календарних днів.
Однак сама по собі наявність у договорі умов про пролонгацію або автопролонгацію не свідчить про виникнення у кредитодавця права безумовно нараховувати проценти протягом усього часу прострочення.
Зміст статей 1048, 1050 та 1054 ЦК України у їх системному взаємозв`язку свідчить про те, що договірні проценти можуть нараховуватися лише в межах строку, коли користування кредитом є правомірним. Після закінчення такого строку між сторонами виникають уже не відносини правомірного користування кредитом, а відносини щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Саме тому кредитодавець після спливу строку кредитування вправі вимагати повернення суми основного боргу та застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, однак лише за умови заявлення відповідних позовних вимог.
У даній справі позивач вимог про стягнення інфляційних втрат чи трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України не заявляв. Предметом позову є виключно стягнення договірних процентів у розмірі 11 940,00 грн.
Суд також враховує положення частини першої статті 13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог і не має права змінювати предмет або підставу позову чи самостійно здійснювати інший розрахунок вимог замість позивача.
Таким чином, заявлена до стягнення сума процентів не може бути присуджена лише з огляду на факт неповернення кредиту, оскільки після закінчення строку кредитування договірні проценти не є належним способом захисту права кредитора.
Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 81 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування правових підстав для нарахування саме договірних процентів після спливу строку кредитування у спосіб, що відповідає наведеній вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.
Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 11 940,00 грн процентів є необґрунтованими, не відповідають положенням статей 1048, 1050, 1054, 625 ЦК України у їх системному тлумаченні та сформованій практиці Верховного Суду, а тому задоволенню не підлягають.
Водночас факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 5 000,00 грн підтверджується наявними у справі доказами, а доказів їх повернення матеріали справи не містять. За таких обставин саме сума основного боргу підлягає стягненню на користь позивача.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 500 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, копію витягів з актів та копію ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами, вони підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 1050 грн.

ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_2 відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) суму заборгованості за договором позики в розмірі 5000 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 726,72 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 1050 грн.
В іншій частині позовним вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ю. М. Гніздилов