ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 120/8604/24
адміністративне провадження № К/990/16169/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О. О., 
суддів: Васильєвої І. А., Ханової Р. Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу 
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року (ухвалену у складі: головуючого судді Сушка О. О., суддів: Залімського І. Г., Мацького Є. М.) у справі № 120/8604/24
УСТАНОВИВ:
1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, третя особа) з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 березня 2024 року №0096390705, №0096410705 та №0096440705.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що податковим органом були допущені процедурні порушення вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо проведення фактичної перевірки.
2.1. Указував, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.
2.2. Зауважував, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 є такою, що не відбулася, оскільки відсутні докази пред`явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів, передбачених пунктом 81.1 статті 81 ПК України.
ІІ. Рішення судів першої, апеляційної інстанцій.
3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року позов задоволено повністю.
3.1. Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову:
позивач запиту про надання документів не отримував, підтвердження надання позивачу запиту немає; доказ направлення позивачу запиту щодо надання пояснень чи документів матеріали справи не містять, а копія квитанції з Укрпошти датована 13 вересня 2024 року, тобто вже після винесення акту фактичної перевірки;
матеріали справи не містять доказів того, що товар, який описаний податковим органом належить саме позивачу, адже, як було зазначено вище, за адресою: АДРЕСА_1 , також здійснювали діяльність і інші підприємці;
податковий орган вийшов за межі повноважень, наданих пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, абзацами 1, 2 п. 69.27 ст. 69 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України (далі - ПК України) під час проведення фактичної перевірки, оскільки перевірка реєстрації, взяття на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку) не є предметом фактичної перевірки.
4. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог. 
4.1. Суд апеляційної інстанції виснував:
актом фактичної перевірки та доданими до нього матеріалами зафіксовано, що контрольну розрахункову операцію проведено саме продавцем ОСОБА_2 , який здійснив розрахункову операцію та після ознайомлення з службовими посвідченнями, наказом та направленнями відмовився від підпису направлення, в подальшому і від підпису акта перевірки;
на початок перевірки та на запит про надання документів від 09 лютого 2024 року до перевірки не надано будь-які підтверджуючі документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів;
наявність у суб`єкта господарювання на реалізації необлікованого товару (зокрема той, що пропонується до продажу) та/або ненадання до перевірки документів на товар в реалізації утворює склад правопорушення, за яке застосовується фінансова санкція в порядку статті 20 Закону України 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР, у редакції, що діє з 01 серпня 2020 року), тому застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, для її застосування достатньо пасивної поведінки платника (ненадання, неповідомлення про наявність об`єктивних причин відсутності таких документів або причин неможливості їх надання до перевірки).
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Позивач, не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції через свого представника подав касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року та залишити в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року.
5.1. Представник позивача у касаційній скарзі визначив підставами касаційного оскарження пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
5.2. Скаржник зазначає, що постанова апеляційного суду ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки вона ґрунтується на хибному висновку про законність наказу на проведення перевірки та доведеність складу правопорушення. Позивач наголошує, що наказ ГУ ДПС у м. Києві № 627-п від 01.02.2024 не містить найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку), який перевіряється, а також дати початку проведення перевірки. Назва платника податку, а також дата початку перевірки містяться лише в додатку до наказу ГУ ДПС у місті Києві за № 627-п від 01.02.2024.
5.3. Представник позивача зауважує, що суд апеляційної інстанції погодився з висновками податкового органу щодо наявності у позивача на реалізації необлікованих товарів на загальну суму 1 244 679,00 грн., при цьому, не врахувавши, що: 
на місці проведення фактичної перевірки позивач був відсутній, а особа, яка здійснювала розрахункову операцію (продавець « ОСОБА_2 »), не була встановлена як представник платника податків у розумінні статті 19 ПК України;
матеріали справи не містять доказів того, що товар, описаний податковим органом, належить саме позивачу, адже за адресою: АДРЕСА_1 здійснювали діяльність і інші підприємці; 
опис товарних запасів здійснено інспекторами самостійно без участі платника податку та без проведення інвентаризації в порядку, визначеному п.п.20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України; 
перевіркою не встановлено та не зафіксовано, яким чином ревізори ідентифікували належність описаного товару саме ФОП ОСОБА_1 .
5.4. Як підставу касаційного оскарження позивач указав застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, від 22.06.2022 у справі № 580/2615/21, згідно з якими єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки за п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України є наявна та/або отримана в установленому порядку інформація від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері. Тобто саме наявність/ отримання такої інформації є фактичною підставою для прийняття наказу. Також зазначає про висновок Верховного Суду у постанові від 04.03.2021 у справі №803/1171/17, відповідно якого неможливість ідентифікувати суб`єкта, щодо якого призначено перевірку, є істотним порушенням вимог до оформлення наказу і тягне наслідок у вигляді його скасування.
6. Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив. 
7. 08 травня 2026 року справа № 120/8604/24 надійшла на адресу Верховного Суду.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
8. ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.11.2023 за адресою: АДРЕСА_2 .
9. Як зазначав позивач, він пробував розпочати свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , та як указав позивач, за вказаною адресою є декілька торгових місць, одну з яких він орендував.
10. На підставі п.п.80.2.2 пункту 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» та, керуючись ст. 20 п. 61. 62, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75. п. 82.3 ст. 82 ПК України, Закону №265/95-ВР, Закону України від 21.06.2012 № 5007 «Про ціни і ціноутворення», зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. 
11. За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт фактичної перевірки № 100589/28/15/07/3652308212 від 09.02.2024, яким установлено наступні порушення:
- п.1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме проведення розрахункових операцій продажу товарів на загальну суму 4499 грн. без застосування РРО та/або ПРРО, без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків).
- п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, виявлено не облікованих товарів (непродовольча група) 1 244 679 грн.
- абз.4 п. 63.3 ст. 63 ПК України, а саме, не поставлено на податковий облік об`єкт оподаткування, через який проводиться діяльність
- ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України, а саме ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.
12. На підставі акта перевірки 18 березня 2024 року ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № 0096390705, № 0096410705 та №0096440705.
V. Оцінка Верховного Суду
13. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами фактичних обставин справи, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
14. Перевіряючи законність спірних податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд спершу надає оцінку правомірності наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01 лютого 2024 року №527-п, який став підставою для проведення контрольного заходу щодо ФОП ОСОБА_1 .
15. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
16. Згідно пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу контролюючі органи мають право проводити, зокрема, фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 статті 75 цього Кодексу).
17. Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
18. Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
19. Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
20. За змістом наведених норм фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
21. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 сформулював правовий висновок, відповідно до якого у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Посилання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
22. Направляючи на новий розгляд до суду першої інстанції справу № 340/3794/25, Верховний Суд у постанові від 06 серпня 2026 року дійшов висновку:
«Судами встановлено, що в наказі про проведення перевірки як об`єкт визначено «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в ТРЦ «Екватор», тобто використано комерційне найменування торговельного об`єкта, яке не є суб`єктом податкових правовідносин і не може самостійно нести обов`язки платника податків. Водночас фактичні перевірочні дії були здійснені щодо конкретної фізичної особи-підприємця - ФОП ОСОБА_3 , на якого й були складені документи за результатами перевірки.
При цьому судами не перевірено чи дозволяє наказ про проведення перевірки забезпечити належну індивідуалізацію об`єкта перевірки.».
23. Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, підставою для здійснення фактичної перевірки позивача став наказ ГУ ДПС у м.Києві від 01 лютого 2024 року №627-п. 
24. За висновком суду першої інстанції, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
25. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що на виконання наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.02.2024 № 627-п на підставі п.п.80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 75.1 ст. 75, п. 82.3 ст. 83, п. 69.27 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, направлень від 02.02.2024 №2819/26-15-07-05-04, №2818/26-15-07-07-02 проведено фактичну перевірку об`єкту, де саме здійснює торгівлю ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що перевірка проведена з питань дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
27. Так, першою обставиною цієї справи є зміст та предметність інформації, яка стала підґрунтям для видання наказу від 01.02.2024 №627-п. 
28. Відповідно до обставин справи, наказ від 01.02.2024 №627-п «Щодо проведення фактичних перевірок» прийнято на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, Закону № 265/95-ВР, Закону України «Про ціни і ціноутворення», також інших нормативних актів, контроль дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС.
29. Резолютивна частина наказу сформульована наступним чином: Провести фактичні перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-120, з питань дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державною фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
30. При цьому судами не перевірено чи дозволяє наказ про проведення перевірки забезпечити належну індивідуалізацію об`єкта перевірки.
31. Між цим, як убачається зі змісту наказу, підставою для перевірки ФОП ОСОБА_1 слугувала доповідна записка управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-07-00-12. 
32. У матеріалах справи наявні доповідна записка управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-07-00-12, документи без повного змісту: документ з назвою «доповідна записка» №211/26-15-07-07-02-09 від 01.02.2024, документи з відтворенням таблиць щодо переліку суб`єктів (об`єктів).
33. Однак, зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанції убачається, що судами не надано оцінку наданим податковим органом доказів щодо наявності підстав для проведення перевірки та не перевірено, яка саме конкретна інформація містилася у доповідній записці, яка зазначена у наказі як підстава для проведення перевірки, чи стосувалася вона діяльності саме позивача, чи були в ній описані факти можливих порушень, допущені безпосередньо позивачем.
34. Згідно з усталеною правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 16 грудня 2025 року у справі № 300/670/25, від 24 грудня 2025 року у справі № 580/4426/25, від 21 січня 2026 року у справі № 140/14221/24, у випадках, коли фактичною підставою проведення перевірки визначено отримання інформації про порушення (пп.80.2.2 ПК України) або звернення споживача (пп.80.2.3 ПК України), суди зобов`язані не обмежуватися формальним посиланням на наявність відповідних документів, а повинні ретельно дослідити зміст та правову природу такої інформації. 
35. Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2026 року у справі № 520/7463/25 зазначив, що у кожному конкретному випадку, якщо підстави позову обґрунтовані неправомірністю призначення перевірки, суди повинні перевірити наявність фактичних підстав більш предметно.
36. Для визнання перевірки законною/незаконною суди мали переконатися у предметності інформації, що надійшла до податкового органу, та встановити, чи містить вона опис конкретних фактичних порушень, допущених безпосередньо позивачем, і чи дозволяє вона однозначно пов`язати ймовірне порушення з конкретним суб`єктом господарювання.
37. Верховний Суд зазначає, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин у цій справі суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
38. Таким чином, оскільки встановлення цих істотних фактичних обставин має передувати вирішенню спору, а суди попередніх інстанцій не виконали свою активну роль щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, Верховний Суд позбавлений можливості перевірити правильність застосування ними норм матеріального права по суті спору.
39. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.
41. У свою чергу, в силу приписів частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
42. Статтею 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
43. Відтак, ураховуючи, що судами попередніх інстанцій на порушення статей 9, 242 КАС України не повною мірою з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
44. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України. 
VII. Судові витрати
45. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
46. Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.
2. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року - скасувати, справу №120/8604/24 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
3. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий О. О. Шишов

Судді І. А. Васильєва

Р. Ф. Ханова