ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"24" серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/1242/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,
розглянувши зареєстровану 20.07.2026 за вх № 2-1410/26
заяву Фермерського господарства "АЛБИС"
про ухвалення додаткового рішення 
у справі № 916/1242/26
за позовом Фермерського господарства "АЛБИС" (66101, Одеська обл., м. Балта, вул. Ломоносова, буд. 162, Код ЄДРПОУ 39661119)
до відповідача: Балтської міської ради Одеської області (66101, Одеська обл., Подільський р-н, м. Балта, вул. Любомирська, буд. 193, Код ЄДРПОУ 04056954)
про визнання додаткової угоди укладеною,
зазначає наступне:
Використовуючи підсистему “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, Фермерське господарство "АЛБИС" (надалі – ФГ "АЛБИС", Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Балтської міської ради Одеської області (надалі – Міськрада, Рада, Відповідач), в якій просить визнати укладеною додатковою угоду у запропонованій редакції. 
ФГ "АЛБИС" зазначено про орієнтований розмір судових витрат обсягом 23328,00 грн, а також зроблено заяву в порядку частини 8 статті 129 ГПК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 02.04.2026 позовній заяві ФГ "АЛБИС" присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 916/1242/26 та визначено суддю Гута С.Ф. для її подальшого розгляду. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2026 позовну заяву ФГ "АЛБИС" залишено без руху та запропоновано усунути встановлені судом недоліки.
08 квітня 2026 року ФГ "АЛБИС" представлено відповідні докази на виконання приписів ухвали від 07 квітня 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2026 прийнято позовну заяву ФГ "АЛБИС" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1242/26, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
14 липня 2026 року Господарським судом Одеської області ухвалено рішення у справі № 916/1242/26 про задоволення заявлених ФГ "АЛБИС" позовних вимог, стягнуто в порядку статті 129 ГПК України з Ради 2662,40 грн витрат зі сплати судового збору.
Використовуючи підсистему “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, 18.07.2026 ФГ "АЛБИС" звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Ради 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на укладений 02.02.2026 із адвокатом Тихоходом М.М. договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду від 27.03.2026 до договору, акт приймання-передачі наданої правової допомоги.
Зазначає про фіксованій розмір гонорару в укладеному правочині.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.07.2026 заяву ФГ "АЛБИС" про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд судді Гуту С.Ф.
Після надходження від ФГ "АЛБИС" заяви, судом повідомлено учасників справи про перебування судді Гута С.Ф. у відпустці з 20 липня 2026 року.
21 липня 2026 року Радою представлено заперечення, в яких просить відмовити в ухваленні додаткового рішення, а також заявляє про зменшення розміру витрат до 2000,00 грн.
Посилається на те, що заявлений розмір витрат не відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та пропорційності. Представлений акт не відображає дійсної кількості витраченого адвокатом часу як і повного обсягу виконаної роботи. У той же час, адвокатом виконано стандартний обсяг дій для розгляду справи у господарському суді першої інстанції.
Зазначає, що справа є не складною. При цьому, звертає увагу суду на наявність справ з аналогічними підставами та предметом – № 916/4154/25 та 916/4156/25, із посиланням на те, що категорія справи не є новою для адвоката, як і вчинення відповідних дій в процесі розгляду справи.
Просить звернути увагу на те, що Рада є органом місцевого самоврядування.
22 липня 2026 року ФГ "АЛБИС" представлено додаткові письмові пояснення, в яких зазначає наступне:
відсутність оплати не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу;
відсутність погодинного розрахунку зумовлено погодженням фіксованого розміру гонорару; 
викладає міркування стосовно складності справи та доцільності вчинення дій в процесі розгляду справи;
наявність тотожних справ не може бути підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу;
ГПК України передбачає рівність учасників справи, при цьому саме дії Ради призвели до звернення із позовом до суду;
заперечує проти зменшення розміру витрат до 2000,00 грн
24 липня 2026 року Радою представлено письмові пояснення, в яких підтримує позицію стосовно наявності підстав для зменшення розміру витрат до 2000,00 грн.
27 липня 2026 року ФГ "АЛБИС" представлено письмові пояснення, в яких повідомляє про підтримання поданої заяви в повному обсязі та зазначає про наявність правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Приписам частини 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Приписами статті 244 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина 1).
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2).
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи (частина 3).
Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зі змісту частини 3 статті 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про можливість вирішення питання про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи та/або призначення судового засідання, оскільки подана ФГ "АЛБИС" заява стосується вирішення питання про розподіл судових витрат.
Частиною 2 статті 2 ГПК України встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Статтею 114 ГПК України передбачено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відтак, суд повідомляє про перебування у запланованій щорічній відпустці судді Гута С.Ф. з 20 липня по 21 серпня 2026 року, у зв`язку із чим розгляд заяви ФГ "АЛБИС" про ухвалення рішення відбувався упродовж розумного строку, в межах якого сторонами мали можливість подати необхідні письмові пояснення.
Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Дослідивши надані до матеріалів справи докази, судом встановлено:
Відповідно до представленого витягу 02 лютого 2026 року між ФГ "АЛБИС" (Клієнт) та адвокатом Тихоходом Миколою Миколайовичем (Адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання Клієнту професійної правничої допомоги, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити таку правничу допомогу на умовах цього Договору.
Конкретний обсяг, зміст та види професійної правничої допомоги, що надається Адвокатом Клієнту, визначаються сторонами у відповідних додатках та/або додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 1.2).
Розмір гонорару Адвоката, порядок та строки його сплати визначаються сторонами у додаткових угодах до цього Договору (пункт 2.1).
Сторони мають право погодити фіксований розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги у конкретній справі, який може підлягати сплаті як до, так і після завершення судового розгляду (пункт 2.2).
Надання професійної правничої допомоги підтверджується Актом приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги, який підписується Сторонами (пункт 3.1).
В Акті зазначається перелік виконаних робіт (наданих послуг) та розмір узгодженого сторонами гонорару (пункт 3.2).
Підписанням Акта Клієнт підтверджує належне та повне надання Адвокатом професійної правничої допомоги та відсутність будь-яких претензій щодо її обсягу та якості (пункт 3.3).
Адвокат здійснює представництво інтересів Клієнта на підставі цього Договору та ордера, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (пункт 4.1).
Умови цього Договору є чинними та обов`язковими для Сторін протягом усього строку його дії (пункт 4.2).
Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання взятих Сторонами на себе зобов`язань (пункт 5.1).
Представлений витяг з Договору містить залишені представниками підписи.
27 березня 2026 року між ФГ "АЛБИС" (Клієнт) та Адвокатом Тихоходом М.М. укладено Додаткову угоду до Договору, пунктом 1 якої передбачено, що ця Додаткова угода визначає розмір та порядок оплати професійної правничої допомоги, яка буде надана Адвокатом Клієнту у зв`язку з підготовкою та веденням судового спору з Балтською міською радою Одеської області щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі № 96 від 29.03.2019 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5120681100:01:001:0760 розташовану: Одеська область Балтський район, (за межами населеного пункту) площею 8,5758 га, утому числі: 7,8453 га ріллі та 0,7305 га пасовища.
До складу правничої допомоги входить: ознайомлення та аналіз документів Клієнта; аналіз законодавства та судової практики; формування правової позиції; підготовка та подання до суду позовної заяви; підготовка та подання процесуальних документів (відповіді на відзив, пояснень, клопотань тощо); представництво інтересів Клієнта у Господарському суді Одеської області; вчинення інших дії необхідних для належного ведення справи (пункт 2).
Сторони погодили, що у випадку ухвалення судового рішення на користь Клієнта та набрання ним законної сили. Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) грн (пункт 3).
Загальна вартість правничої допомоги становить 20000,00 грн (пункт 4).
Сторони погодили, що оплата узгодженого гонорару здійснюється Клієнтом протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту набрання законної сили судового рішення у відповідній справі на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги (пункт 5).
Сторони підтверджують, що зазначений гонорар є фіксованим та відповідає складності майбутнього спору (пункт 6).
Інші умови договору про надання правової допомоги залишаються без змін (пункт 7).
Представлена Додаткова угода містить залишені представниками підписи.
Використовуючи підсистему “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Адвокат Тихоход М.М. звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах ФГ "АЛБИС".
Адвокат Тихоход М.М. представляє інтереси ФГ "АЛБИС" у Господарському суді Одеської області на підставі ордеру від 30.03.2026, серії ВЕ, № 1190384.
16 липня 2026 року між ФГ "АЛБИС" (Клієнт) та Адвокатом Тихоходом М.М. підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги, відповідно до якого Адвокатом належним чином і в повному обсязі надана, а Клієнтом прийнята правова допомога Клієнту в межах Додаткової угоди № 2 від 02.02.2026 року до договору про надання правової допомоги 02.02.2026 року щодо визнання в судовому поряду укладеною додаткової угоди до договору оренди землі № 96 від 29.03.2019 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5120681100:01:001:0760 розташовану: Одеська область Балтський район, (за межами населеного пункту) площею 8.5758 га, у тому числі: 7,8453 га ріллі та 0,7305 га пасовища.
Судова справа слухалась в Господарському суді Одеської області. Номер справи 916/1242/26.
Перелік наданих Адвокатом послуг: підготовка та ведення судового спору з Балтською міською радою Одеської області щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі № 96 від 29.03.2019 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5120681100:01:001:0760 розташовану: Одеська область Балтський район, (за межами населеного пункту) площею 8.5758 га, у тому числі: 7,8453 га ріллі та 0,7305 га пасовища.
До складу правничої допомоги входить: ознайомлення та аналіз документів, наданих Клієнтом; дослідження фактичних обставин справи; аналіз норм земельного, цивільного, господарського та процесуального законодавства; аналіз актуальної судової практики Верховного Суду; формування правової позиції у справі; підготовка та подання позовної заяви з додатками; підготовка та подання відповіді на відзив; підготовка інших процесуальних документів у межах розгляду справи; представництво інтересів Клієнта у Господарському суді Одеської області; підготовка документів щодо розподілу судових витрат. Наведене визначено як 1 (одна) послуга вартістю 20000,00 грн.
Послуги надані в повному обсязі та з дотриманням умов договору.
Претензій щодо наданих послуг у Замовника немає.
Загальна вартість послуг складає 20000,00 (двадцять тисяч) грн.
Оплата за надані послуги, які зазначені в даному Акті здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуги правової допомоги (гонорару) сплачується протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати набрання законної сили Рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 916/1242/26.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, господарський суд виходить із наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно із статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зі змісту частини 3 статті 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно із частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою – до закінчення судових дебатів.
Як зазначалось, представляючи позовну заяву ФГ "АЛБИС" зазначено про орієнтований розмір судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23328,00 грн, а також зроблено заяву в порядку частини 8 статті 129 ГПК України.
14 липня 2026 року судом ухвалено рішення, а вже 20 липня ФГ "АЛБИС" представлено заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додано досліджені судом витяг з Договору, Додаткову угоду та акт приймання-передачі наданих послуг.
Згідно із статтею 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. 
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що ФГ "АЛБИС" дотримано вимоги процесуального кодексу як в частині своєчасного надання доказів, так і в частині звернення з відповідною заявою про розподіл судових витрат.
Частиною 2 статті 126 ГПК України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що між ФГ "АЛБИС" як Клієнтом та Адвокатом Тихоходом М.М. укладено 02.02.2026 Договір, котрий передбачає, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання Клієнту професійної правничої допомоги, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити таку правничу допомогу на умовах цього Договору (пункт 1.1).
Конкретний обсяг, зміст та види професійної правничої допомоги, що надається Адвокатом Клієнту, визначаються сторонами у відповідних додатках та/або додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 1.2).
При цьому 27.03.2026 між ФГ "АЛБИС" як Клієнтом та Адвокатом Тихоходом М.М. укладено Додаткову угоду до Договору, пунктом 1 якої передбачено, що ця Додаткова угода визначає розмір та порядок оплати професійної правничої допомоги, яка буде надана Адвокатом Клієнту у зв`язку з підготовкою та веденням судового спору з Балтською міською радою Одеської області щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі № 96 від 29.03.2019 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5120681100:01:001:0760 розташовану: Одеська область Балтський район, (за межами населеного пункту) площею 8,5758 га, утому числі: 7,8453 га ріллі та 0,7305 га пасовища.
До складу правничої допомоги входить: ознайомлення та аналіз документів Клієнта; аналіз законодавства та судової практики; формування правової позиції; підготовка та подання до суду позовної заяви; підготовка та подання процесуальних документів (відповіді на відзив, пояснень, клопотань тощо); представництво інтересів Клієнта у Господарському суді Одеської області; вчинення інших дії необхідних для належного ведення справи (пункт 2).
Як зазначалось, адвокат Тихоход М.М. представляє інтереси ФГ "АЛБИС" у Господарському суді Одеської області на підставі ордеру від 30.03.2026, серії ВЕ, № 1190384.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України). 
Дана позиція є усталеною і підтверджується, зокрема, постановами Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 28.06.2022 у справі № 910/5543/21, від 15.06.022 у справі № 911/2652/17(911/3581/20), від 07.06.2022 у справі № 906/323/21, від 14.06.2022 у справі № 922/2321/20(922/2139/21), від 31.05.2022 у справі № 927/727/21, від 31.05.2022 у справі № 927/728/21, від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 18.05.2022 у справі № 922/2339/21, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19,від 11.05.2022 у справі № 902/974/21, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 03.11.2023 у справі № 941/2355/21.
Відтак, відсутність оплати вартості фактично наданих послуг не є підставою для відмови в ухваленні додаткового рішення. 
Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).
За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 26 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”).
За змістом частини 3 статті 27 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Частиною 5 статті 15 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” передбачено, що стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.
Отже, надання правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦУ України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із статтею 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”. 
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.
Умови укладеного між ФГ "АЛБИС" як Клієнтом та Адвокатом Тихоходом М.М. Договору передбачають, що сторони мають право погодити фіксований розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги у конкретній справі, який може підлягати сплаті як до, так і після завершення судового розгляду (пункт 2.2).
В свою чергу, в укладеній Додатковій угоді до Договору передбачено, що сторони погодили, що у випадку ухвалення судового рішення на користь Клієнта та набрання ним законної сили. Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) грн (пункт 3).
Загальна вартість правничої допомоги становить 20000,00 грн (пункт 4).
Дослідивши та проаналізувавши зазначені умови укладеного між ФГ "АЛБИС" як Клієнтом та Адвокатом Тихоходом М.М. Договору, судом встановлено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначено у вигляді фіксованої суми. 
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як “форма винагороди адвоката”, але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
З огляду на викладене господарський суд зазначає про те, що у контексті цієї справи, фіксований розмір гонорару, погоджений між ФГ "АЛБИС" як Клієнтом та Адвокатом Тихоходом М.М. у Договорі про надання правової допомоги, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Позивачем і його Адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений Адвокатом Позивача час на надання послуг правничої допомоги, зазначена кількості витрат такого часу в детальному описі робіт адвоката.
Відтак, суд залишає без правової оцінки позиції сторін стосовно викладеного в акті приймання-передачі від 16 липня 2026 року.
Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частиною 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Статтею 15 ГПК України унормовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
У постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 921/434/21 зазначено, що принцип пропорційності – загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених (які підлягають понесенню) Позивачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною 5 статті 129 ГПК України, господарський суд зазначає, що справа не є складною, не містить значної кількості різноманітних доказів або складних юридичних конструкцій. Безпосередньо позивачем наведено значний обсяг сталої практики Верховного Суду стосовно визначення додаткової угоди укладеною.
Так, судом встановлено наявність в провадженні Господарського суду Одеської області інших справи (№ 916/4154/25 та 916/4156/25) між ФГ "АЛБИС" та Радою, котрі є тотожними (предметом та підставами) між собою, що свідчить про сформованість позиції ФГ "АЛБИС" раніше укладеного Договору.
Відповідно ж до статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Наведене у статті 7 ГПК України свідчить про те, що наявність у Відповідача статусу органу місцевого самоврядування не позбавляє іншу сторону судового процесу заявляти про стягнення судових витрат, або ж використовувати відповідний статус як підставу для зменшення/відмови у стягненні витрат.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі, такими критеріями, як складність справи, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованістю та пропорційністю до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Ради на користь ФГ "АЛБИС" 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/1242/26, тобто у розмірі, котрий за внутрішнім переконанням суду відповідає таким критеріям як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, є пов`язаними з даною справою, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору.
При цьому суд також керувався тим, що стягнення витрат на правову допомогу у заявленому Позивачем розмірі 20000,00 грн не відповідає критеріям частини 4 статті 126 та частиною 5 статті 129 ГПК України, в той же час, як зменшення розміру витрат до 2000,00 грн так і відмова у повному обсязі у компенсації витрат Позивача на правничу допомогу, про що також клопотав Відповідач, не ґрунтується ані на фактичних обставинах, встановлених судом, ані на нормах процесуального закону, а також порушує право Позивача на правомірне очікування стороною, відшкодування своїх розумних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 2, 16, 123, 129, 238, 240, 244, Господарського процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Заяву Фермерського господарства "АЛБИС" про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/1242/26 задовольнити частково.
Стягнути з Балтської міської ради Подільського району Одеської області (66101, Одеська обл., Подільський р-н, м. Балта, вул. Любомирська, буд. 193, Код ЄДРПОУ 04056954) на користь Фермерського господарства "АЛБИС" (66101, Одеська обл., м. Балта, вул. Ломоносова, буд. 162, Код ЄДРПОУ 39661119) 9000/дев`ять тисяч/грн 00коп. витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/1242/26.
У задоволенні решти заяви відмовити. 
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Повне додаткове рішення складено 24 серпня 2026 р. 

Суддя С.Ф. Гут