Справа № 638/15409/26
Провадження № 2-а/638/202/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року     м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М. 
за участю секретаря судового засідання Шут Д.Ю., 
представника позивача Коваленко Л.І,
перекладача Міняйло Р.В.,
представника відповідача Бойка Р.М.,
відповідача  ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, - 
встановив:
Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить ухвалити рішення про затримання громадянина РФ ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців. 
В обґрунтування позовної заяви зазначають, що  ОСОБА_1 порушив міграційне законодавство України, а саме вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині знаходження на території України без документів, які надають право для законного перебування. 03.07.2026 року Основ`янським відділом у м.Харкові ГУ ДМС у Харківській області Слюсаренка І.О. було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, оскільки ОСОБА_1 з 27.07.2022 р. перевищив встановлений строк перебування на території України та проживав без документів на право проживання (перебування). Відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №005522 від 03.07.2026 р. та постанова про накладання адміністративного стягнення ПН МХК №005521 від 03.07.2026 р., за що передбачена відповідальність відповідно до частини 2 статті 203 КУпАП (штраф не сплачено). В ході опитування Відповідача, Позивачем було встановлено, що останній вперше на територію України прибув 17.07.2021, потрапивши в Україну через пункт пропуску «Гоптівка» за паспортом громадянина НОМЕР_1 , виданим 01.07.2017 р., строком дії до 01.07.2027. Вказує, що 21.06.2022 ОСОБА_2 звертався до Голови ДМС України з приводу обміну посвідки на тимчасове проживання. Відповідачу 29.06.2022 була надіслана відповідь про неможливість документування його посвідкою на тимчасове проживання у зв`язку із тимчасовим припиненням прийому заяв від громадян РФ. Зазначає, що положеннями пункту 3 КМУ № 1232 від 01.11.2022 особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією постановою. Проте ОСОБА_1 в межах дії вказаної постанови КМУ не звертався до органів міграційної служби. 03 липня 2026 року рішенням в.о. начальника відділу Основ`янського відділу ГУ ДМС України в Харківській області від 03 липня 2026 року № 6324100100000899 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 . Зміст рішення про примусове видворення були роз`ясненні на рідній мові Відповідача із залученням перекладача. Також Відповідачу було повідомлено про наслідки невиконання вищезазначеного рішення та порядок і строки його оскарження. Вказує, що є підстави вважати, що Відповідач буде злісно ухилятися від виконання прийнятих стосовно нього рішень, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення процедури його примусового видворення з території України до країни походження або третьої країни.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 липня 2026 року провадження по справі відкрито.
03 липня 2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що Відповідачу було фактично забезпечено можливість реалізувати право на добровільне залишення території України у строк, визначений законом, а також що такий строк сплинув. Матеріали справи не містять належного обґрунтування того, що Відповідач вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення про примусове повернення, переховувався від органів державної влади, змінював місце проживання з метою уникнення контролю або іншим чином перешкоджав виконанню вимог міграційного законодавства. Також вказує, що ОСОБА_1 має сталі соціальні зв`язки на території України. Зокрема, він перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України, що підтверджується відповідними документами. Наявність сім`ї в Україні свідчить про відсутність наміру переховуватися від державних органів або ухилятися від виконання вимог законодавства, а навпаки – підтверджує зацікавленість відповідача у врегулюванні свого правового статусу виключно у законний спосіб. Також вказує, що з метою врегулювання правового статусу Слюсаренка І.О. представником останнього було направлено численні адвокатські запити до Державної міграційної служби України та ГУ ДМС у Харківській області щодо підстав, порядку та можливості оформлення документів, необхідних для законного перебування відповідача на території України. На момент розгляду даної справи значна частина зазначених адвокатських запитів перебуває на розгляді, а відповіді на них у повному обсязі представником відповідача ще не отримані. 
Крім того вказує, що позивачем не доведено, що відповідач: переховувався від органів Державної міграційної служби України; змінював місце свого проживання з метою уникнення контролю; відмовлявся отримувати кореспонденцію або виклики; не з`являвся за викликами уповноважених органів; повідомляв про намір залишити місце проживання чи переховуватися; використовував підроблені документи; вчиняв будь-які інші дії, які могли б свідчити про наміри уникнути виконання вимог законодавства.
07 липня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що починаючи з 2022 року ОСОБА_1 не вживав заходів щодо легалізації свого становища, не звертався до органу міграційної служби з питань отримання посвідки на тимчасове/постійне проживання в Україні, її обміну, продовження строку перебування в Україні, надання статусу біженця тощо, є підстави вважати, що вказана бездіяльність свідчить про невиконання ним вимог статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». У зв`язку із вказаним Головним управлінням ДМС у Харківській області 03.07,2026 притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП (штраф ОСОБА_1 не сплачено) та прийнято рішення про видворення. Вказані рішення відповідачем також не виконані, що свідчить про ухиляння та неповагу до чинного законодавства України та Держави в цілому. Також зазначає, що з інформації, викладеної у заяві ОСОБА_1 від 03.03.2026 слідує, що 14.07.2021 він уклав шлюб з громадянкою України, та, поділяючи її послідовні політичні переконання та громадянську позицію щодо підтримки державного суверенітету і територіальної цілісності України, і вбачаючи у цьому особисту небезпеку у випадку повернення до країни громадянської належності, упродовж тривалого часу не вживали жодних заходів для звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Натомість вперше ОСОБА_1 виявив такий намір лише у 2026 році після перебування на території України майже 4 роки із порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 
Крім того вказує, що станом на 06.07.2026 вказана особа у встановленому законодавством порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталася; жодних процедурних заходів, дій та рішень, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (Закон) та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом МВС від 07.09.2011 № 649, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.201 і за № 1146/19884, щодо ОСОБА_1 не проводилося, не вчинялося та- не приймалося. Таким чином, наразі ОСОБА_3 не перебуває у процедурі визначення статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та на нього не поширюється дія Закону.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви.
Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. 
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1  є громадянином РФ, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 .
25 жовтня 2022 року ГУ ДМС в Харківській області був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.
Рішенням в.о. начальника відділу Основ`янського відділу ГУ ДМС України в Харківській області від 03 липня 2026 року № 6324100100000899 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 .
Частиною шістнадцятою статті 4 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої, третьої статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.
Частиною четвертою статті 30 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Згідно з частиною восьмою статті 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.
Пунктом 1 Типового положення визначено, що пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі – пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.
Згідно з пунктом 5 Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців. Про продовження строку тримання не пізніше ніж за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IIІ Інструкції № 353/271/150 у разі виявлення підстав, передбачених частиною першої статті 30 Закону № 3773-VI, органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду. За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України. Вимоги щодо взяття на поруки та внесення застави не можуть бути заявлені стосовно іноземців, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та (або) вчинення терористичної діяльності. У разі якщо особа, стосовно якої подається позов, є батьком, матір`ю, супроводжуючою особою або опікуном для неповнолітніх осіб, які слідували спільно з нею, відомості про таких дітей зазначаються у позовній заяві.
Судом встановлено, що станом на дату постановлення цього судового рішення, рішення про примусове повернення відповідачем оскаржено, про що свідчить надана представником відповідача копія позовної заяви та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що рішенням в.о. начальника відділу Основ`янського відділу ГУ ДМС України в Харківській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 було прийнято 03 липня 2026 року та в цей же день подано вказаний позов, що на думку суду свідчить про відсутність доказів того, що відповідач ухилявся від виконання даного рішення про залишення території України.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 має чинний закордонний паспорт, паспорт громадянина РФ, тобто його особа ідентифікована.
Відповідач є одружений з громадянкою України з 11.10.2021. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від Безлюдівської селищної ради №247 від 04.08.2021 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Також судом встановлено, що відповідач у червні 2022 року звертався до Державної міграційної служби України щодо обміну посвідки на тимчасове проживання, проте йому була надана відповідь про відсутність законодавчого врегулювання вказаного питання. (а.с.17 ) 23 лютого 2026 року відповідач звертався до Державної міграційної служби України з заявою про надання статусу біженця. Отже, суд дійшов висновку, що такі дії відповідача свідчать про намір відповідача легалізувати своє перебування в України.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача мотивів ухилятися від виконання законних вимог органів державної міграційної служби та втечі.
При цьому, позивач не подав жодного доказу негативної поведінки відповідача в Україні, яка б свідчила про його намір ухилитися від добровільного виконання рішення Державної міграційної служби про примусове повернення, намір ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення або існування ризику втечі.
Із огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а затримання особи з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України можливе лише за їх наявності, суд висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.77, 243-246, 250, 289,  КАС України, суд,- 
ухвалив:
В задоволені адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області, ЄДРПОУ 37764460, м.Харків, вул.Римарська буд.24.
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ).

Головуючий суддя      Л.М. Рибальченко