Справа № 369/14236/24
Провадження № 2/369/1794/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

16.07.2026 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді- Пінкевич Н.С., 
при секретарі судових засідань Худинець Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з указаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №07890-10/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується умовами договору.
21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21092022, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №21092022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №07890-10/2021 у розмірі 23 800,00 грн, з яких 7 000,00 грн.-основний борг та 16 800,00 грн.- заборгованість за відсотками.
Крім того, 08 жовтня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА» та відповідачем укладено кредитний договір №2448677 в електронній формі із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства.
05 травня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №05052023, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників.
Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №05052023 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 10 164,00 грн, з яких 3 000,00 грн.-основний борг та 7 164,00 грн.-заборгованість за відсотками.
Також 13 серпня 2021 року між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено кредитний договір №947188410.
На підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року та Реєстру боржників №164 від 01 червня 2021 року право вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, за яким позивач набув право вимоги до відповідача.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 100 629,00 грн, з яких 22 000,00 грн.-основний борг та 78 629,00 грн.-заборгованість за відсотками.
Крім того, 02 вересня 2020 року між відповідачем та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено кредитний договір №20200902-242419.
07 травня 2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №2021-07/35-1 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».
Надалі, 27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20230127, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до Реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №20200902-242419 у сумі 163 905,96 грн, з яких 77 954,39 грн.-основний борг та 85 951,57 грн.- заборгованість за річними відсотками.
Позивач зазначив, що після набуття права вимоги не здійснював нарахування штрафних санкцій, а тому станом на день звернення до суду заборгованість відповідача становить: за кредитним договором №07890-10/2021 у розмірі 23 800,00 грн, з яких 7 000,00 грн.-основний борг та 16 800,00 грн.- заборгованість за відсотками; за кредитним договором №2448677 у сумі 10 164,00 грн, з яких 3 000,00 грн.-основний борг та 7 164,00 грн.-заборгованість за відсотками; за кредитним договором №947188410 в сумі 100 629,00 грн, з яких 22 000,00 грн.-основний борг та 78 629,00 грн.-заборгованість за відсотками; за кредитним договором №20200902-242419 у сумі 163 905,96 грн, з яких 77 954,39 грн.-основний борг та 85 951,57 грн.- заборгованість за річними відсотками.
У зв`язку із зазначеним позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за наведеними кредитними договорами у загальному розмірі 298 498,96 та судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи.
У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання в якому просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, також подав заяви в яких просив ухвалити по справі заочне рішення в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Згідност.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №07890-10/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується умовами договору.
21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21092022, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №21092022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №07890-10/2021 у розмірі 23 800,00 грн, з яких 7 000,00 грн.-основний борг та 16 800,00 грн.- заборгованість за відсотками.
Крім того, 08 жовтня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА» та відповідачем укладено кредитний договір №2448677 в електронній формі із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства.
05 травня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №05052023, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників.
Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №05052023 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 10 164,00 грн, з яких 3 000,00 грн.-основний борг та 7 164,00 грн.-заборгованість за відсотками.
Також 13 серпня 2021 року між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено кредитний договір №947188410.
На підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року та Реєстру боржників №164 від 01 червня 2021 року право вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, за яким позивач набув право вимоги до відповідача.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 100 629,00 грн, з яких 22 000,00 грн.-основний борг та 78 629,00 грн.-заборгованість за відсотками.
Крім того, 02 вересня 2020 року між відповідачем та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено кредитний договір №20200902-242419.
07 травня 2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №2021-07/35-1 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».
Надалі, 27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20230127, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до Реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №20200902-242419 у сумі 163 905,96 грн, з яких 77 954,39 грн.-основний борг та 85 951,57 грн.- заборгованість за річними відсотками.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені та погоджені сторонами, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, що тягне встановлені договором або законом правові наслідки.
За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж фактору за умови одержання письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, а також має право вимагати від фактора докази такого відступлення.
До позовної заяви позивачем долучено копії договорів факторингу, витягів з реєстрів боржників до договорів факторингу, а також копії актів приймання-передачі реєстрів боржників на підтвердження переходу до нього права грошової вимоги за спірними кредитними договорами.
Враховуючи наведене та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача за спірними кредитними договорами.
Разом з тим, зазначені документи підтверджують лише перехід до позивача права вимоги за спірними кредитними договорами, однак самі по собі не підтверджують факту надання первісними кредиторами кредитних коштів відповідачу, їх фактичного отримання останнім та виникнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц наголосила на необхідності застосування стандарту доказування «переваги більш вагомих доказів», за яким певна обставина вважається доведеною лише тоді, коли висновок про її існування з урахуванням усіх поданих доказів є більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №2-879/13 та постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі №686/28882/23.
У справах про стягнення заборгованості за кредитним договором саме кредитор повинен довести належними та допустимими доказами факт виконання ним свого обов`язку щодо надання позичальнику кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, а також підтвердити розмір заборгованості.
Розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви, не є первинними документами, які підтверджують факт видачі кредиту, отримання відповідачем грошових коштів, користування ними або розмір заборгованості. Такі розрахунки є внутрішніми документами кредитора (його правонаступника) та за відсутності первинних документів, на підставі яких вони складені, не можуть вважатися належними та достатніми доказами заявлених позовних вимог.
Суд враховує, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції.
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, а також у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, є саме первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства.
Належними доказами фактичного надання кредитних коштів можуть бути, зокрема, платіжні інструкції, документи платіжних систем, довідки про здійснення переказу коштів, банківські або інші документи, що підтверджують зарахування кредитних коштів на рахунок чи платіжний засіб позичальника.
Разом з тим позивачем не надано жодного належного та допустимого первинного документа, який би підтверджував факт перерахування первісними кредиторами кредитних коштів відповідачу за кредитними договорами №07890-10/2021, №2448677, №947188410 та №20200902-242419, а також факт їх отримання відповідачем.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, та надав докази на їх підтвердження, однак не заявляв клопотань про забезпечення чи витребування доказів, а також не зазначав про неможливість подання відповідних доказів разом із позовною заявою.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився належними йому процесуальними правами та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням відповідних процесуальних дій.
Висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому до стягнення розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись статтями526,625,651,1046,1049,1050,1054 ЦК України, статтями3,4,5,12,13,76-81,141,206,223,247,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2026 року.

Суддя         Наталія ПІНКЕВИЧ