Справа № 346/315/26 
Провадження № 1-кп/346/502/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року    м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025091180000922 від 06.12.2025 року про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1  , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, з 09.12.2025 призваний під час мобілізації та проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в званні солдат, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 вчинив умисне пошкодження майна вчинене шляхом підпалу за наступних обставин.
Так, 05.12.2025 року близько 22:20 год. у ОСОБА_5 , перебуваючого поблизу господарства за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме автомобіля марки «Skoda Superb» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 2003 року випуску, який знаходився біля в`їзду на території вказаного господарства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети для розповсюдження вогню, підпалив вказаний автомобіль, внаслідок чого вогнем пошкоджено його зовнішню та внутрішню частину, що завдало потерпілому ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму 91508,72 грн.
В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину в повному обсязі, погодився зі всіма кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення за обставин, викладеними у обвинувальному акті. Зазначив, що дійсно 05.12.2025 близько 22:20 здійснив підпал належного потерпілому ОСОБА_4 автомобіля «Skoda Superb» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв біля двору за адресою с.Саджавка вул..Івана Франка 42 А. Для підпалу використовував запальничку та бензин, приблизно 0,5 л налитий в пластиковій пляшці об`ємом 1 л. Після підпалу він пішов додому, де ліг спати, як ліквідовували пожежу не бачив. Також пояснив, що потерпілий є чоловіком сестри його дружини, і у нього з потерпілим був конфлікт, що стало мотивом підпалити його автомобіль. Наразі він дуже шкодує про вчинене, щиро розкаюється, завдані збитки відшкодував та просить вибачення у потерпілого.
Оскільки обвинувачений в судовому засіданні вину визнав повністю, не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, як і інші учасники справи, а тому відповідно до ч. 3ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Зміст цих обставин вірно розуміються обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження, сумнівів стосовно добровільності їх позиції у суду не має, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що у жовтні 2025 року між обвинуваченим та його дружиною ОСОБА_7 , яка є сестрою дружини потерпілого, був сімейний конфлікт. ОСОБА_7 попросила потерпілого допомогти забрати речі з будинку, що він і зробив, після чого був конфлікт з обвинуваченим. 05.12.2025 року ввечері потерпілий забрав придбаний ним подарунок для дитини з свого автомобіля «Skoda Superb» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований біля воріт домогосподарства за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_2 , закрив автомобіль. Приблизно о 22:10 годин він почув звук, наче захлопнули двері автомобіля. Він подивився у вікно і побачив, що його автомобіль горить, а саме передня його частина. Він вибіг і самотужки загасив пожежу, потім викликав пожежників, які склали акт про пожежу. В підпалі він одразу підозрював обвинуваченого, зважаючи на наявний між ними конфлікт. Йому заподіяна шкода в сумі 91508,72 грн, яку обвинувачений відшкодував в повному обсязі, він йому вибачив, не має жодних претензій до нього і просить суворо не карати, врахувати, що обвинувачений наразі є військовослужбовцем і вносить свій вклад в оборону країни.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження чужого майна вчинене шляхом підпалу.
Вирішуючи питання про наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд враховує наступне.
 
Обвинувальний акт містить посилання на встановлення досудовим розслідуванням таких обставин, що пом`якшують покарання, як визнання вини.
Із заяв обвинуваченого в судовому засіданні вбачається, що посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що в нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності. Обвинувачений розкаявся у вчиненому, тобто визнав не тільки факт вчинення злочинних дій, а ще й дійсно визнав свою провину у вчиненому злочині, висловлював щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що виражалося в визнанні негативних наслідків злочину, відшкодуванні заподіяної шкоди, висловлені вибачень перед потерпілим, в бажанні виправити наслідки вчиненого, готовність нести кримінальну відповідальність. Заподіяна шкода повністю відшкодована, про що заявив і потерпілий в судовому засіданні, та подав відповідну заяву (а.пр.39) . Отже факт щирого каяття та відшкодування шкоди обвинуваченого у вчиненні злочину знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження, зокрема в його показах, показах потерпілого, добровільному відшкодуванні заподіяної шкоди.
Отже, суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є повне визнання вини, щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України, судом не встановлено.
 
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання позитивно, одружений та має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, проходить військову службу по мобілізації в військовій частині НОМЕР_1 , за місцем служби характеризується позитивно. Суд враховує також обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Суд враховує думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні та думку прокурора, яка вважала за можливе призначити мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.194 КК України, а також досудову доповідь представника центру пробації , відповідно до якої виправлення особи без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. 
Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.194 КК України в мінімальному розмірі із застосуванням ст.75 КК України.
При цьому суд враховує особу обвинуваченого, а саме його виключно позитивну характеристику, перше притягнення до кримінальної відповідальності, зважаючи на його вік, ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, його беззаперечно важливий вклад в оборону України від військової агресії російської федерації і вважає, що ОСОБА_5 не є суспільно небезпечною особою, його виправлення ще можливе без ізоляції від суспільства та відбування покарання, за умови здійснення за ним пробаційного нагляду, а тому можливе звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з покладенням обов`язку нагляду щодо засудженого, який є військовослужбовцєм на командира військової частини, де він проходить військову службу.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому обставин, що виключають застосування ст..75 КК України судом не встановлено.
Щодо запобіжного заходу
Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2025 року (справа №346/6374/25) до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 60560 грн.
Відповідно до повідомлення начальника ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», 09.12.2025 року після внесення застави в сумі 60560 грн. ОСОБА_5 звільнений.
Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави
Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави, щодо обвинуваченого слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до правил ч.4 ст.174 КПК України скасуванню підлягає арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 року (справа №346/6374/25) на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, а саме два сліди низу підошви взуття, пластикову пляшку білого кольору ємкістю 1 л із залишками невідомої речовини, 5 змивів з поверхні автомобіля марки «Skoda Super b» д.н.з. НОМЕР_2 слід знищити; куртку сірого кольору із маруванням «TEMSTER XL», шапку чорного кольору із маркуванням «atis», кофту чорного кольору із маркуванням «GASAG», одна пара кросівок розмір «41» з маркуванням «GROPP», одна пара черевиків розмір «41» із маркуванням, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A16 5» імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 із сім-картою № НОМЕР_5 слід повернути ОСОБА_5 за належністю.
Крім того у відповідності до ст.ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченої підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз у даній справі, а саме на проведення трасологічної експертизи, експертиз нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів, транспортно-товарознавчої експертизи на загальну суму 22730,70 грн.
Цивільний позов не заявлявся.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити  ОСОБА_5  від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_5  наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, в якій  ОСОБА_5  проходить військову службу;
2) повідомляти командира військової частини, в якій  ОСОБА_5  проходить військову службу про зміну місця проживання, служби;
3) не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини, в якій  ОСОБА_5  проходить військову службу.
Запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 року (справа №346/6374/25) на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Речові докази:
- два сліди низу підошви взуття, пластикову пляшку білого кольору ємкістю 1 л із залишками невідомої речовини, 5 змивів з поверхні автомобіля марки «Skoda Super b» д.н.з. НОМЕР_2 - знищити;
- куртку сірого кольору із маруванням «TEMSTER XL», шапку чорного кольору із маркуванням «atis», кофту чорного кольору із маркуванням «GASAG», одна пара кросівок розмір «41» з маркуванням «GROPP», одна пара черевиків розмір «41» із маркуванням, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A16 5» імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 із сім-картою № НОМЕР_5 - повернути ОСОБА_5 за належністю.
Стягнути з  ОСОБА_5  на користь держави 22730,70 грн. витрат на залучення експерта в даному кримінальному провадженні.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: 	ОСОБА_1