ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 р. 	Справа № 520/33434/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) у справі №520/33434/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №204850011025 від 14.10.2025 ГУПФУ у Вінницькій області;
- зобов`язати ГУПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 01.01.1992 по 03.05.1993 відповідно до ст. 24, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУПФУ у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.ст.24,26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 07.10.2025.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ у Вінницькій області №204850011025 від 14.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.10.2025, з урахуванням висновків суду по даній справі, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 01.01.1992 по 03.05.1993.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ у Вінницькій області сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн .
ГУПФУ у Вінницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило скасувати останнє та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Зазначає, що страховий стаж позивача складає – 20 років 8 місяців 2 дні. 
Вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби згідно військового квитка з 01.01.1992 по 03.05.1993, оскільки з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. 
Відтак, починаючи з 01.01.2023 пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 включно, за умови документального підтвердження нездійснення пенсійних виплат за вказані періоди відповідною державою.
Зазначає, що періоди трудової діяльності за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України”. 
Водночас, такі міжнародні договори між Україною та російською федерацією відсутні. 
Вважає, що ГУПФУ у Вінницькій області прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058-IV. 
Також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що суд не може вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції Пенсійного фонду України (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження останнього та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. 
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., П`янова Я.В.
У зв`язку з відпусткою судді П`янової Я.В., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Присяжнюк О.В., Бегунц А.О.
На підставі положень ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 07.10.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком через особистий електронний кабінет на веб-портал Пенсійного фонду України. 
З урахуванням Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, в порядку екстериторіальності визначено ГУПФУ у Вінницькій області, який рішенням №204850011025 від 14.10.2025 відмовив в призначенні пенсії за віком згідно ч.2 ст.26 Закону №1058-IV.
Згідно вказаного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби згідно військового квитка з 01.01.1992 по 03.05.1993, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Зазначено , що з 01.01.2023 пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 9 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991р. включно, за умови документального підтвердження нездійснення пенсійних виплат за вказані періоди відповідною державою» (а.с.21).
Позивач, вважаючи протиправним таке рішення відповідача, звернувся з позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що період проходження позивачем військової служби з 01.01.1992 по 03.05.1993 підлягає зарахуванню до страхового стажу останнього, а тому оспорюване рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Згідно із ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст.44 Закон №1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що оспорюваним рішенням відповідача відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно ч.2 ст.26 Закону №1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Згідно вказаного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби згідно військового квитка з 01.01.1992 по 03.05.1993, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с.21).
Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок №637.
Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так, позивач в спірний період проходив військову службу в армії, що підтверджується трудовою книжкою позивача НОМЕР_1 (а.с.24). 
Виправлень чи недоліків запис за вказаний період в трудовій книжці не містять.
Окрім того, факт проходження позивачем військової служби в зазначений період також підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 ; витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 207 від 16.12.1985, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 66 від 20.04.1993; витягом із послужного списку (а.с.14-20). 
Колегія суддів зазначає, що на час проходження військової служби у спірний період діяла Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладена в тому числі між Україною та російською федерацією (в подальшому - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Так, ст.5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Згідно з ч.2 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
За приписами ч.2 ст.13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.
Враховуючи, що позивач набув трудовий стаж під час дії Угоди, як зі сторони України, так і російської федерації, пенсійне право позивача, як громадянина держави-учасника Угоди, не втратило своєї сили і в разі виходу з Угоди держави-учасника, а тому пенсійним органом протиправно не зараховано спірний період роботи (проходження військової служби) до його страхового стажу.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі по тексту - Постанова КМУ №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, Україна продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання, які пов`язані з правовідносинами які виникли до набрання чинності Постановою КМУ №1328.
Таким чином, Угода підлягає застосуванню до правовідносин які відбулись до 02.12.2022.
На час проходження військової служби позивача в російській федерації Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.11.2025 року у справі № 560/129/24 в подібних правовідносинах. 
Окрім того, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22.
До того ж, є загальновідомим фактом, що російська федерація денансувала з 01.01.2023 Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що за наявності чинних у період проходження позивачем військової служби особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду служби до страхового стажу.
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що період проходження позивачем військової служби з 01.01.1992 по 03.05.1993 є таким, що підлягає зарахуванню до страхового стажу останнього. 
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі. 
Відтак, доводи скаржника щодо законності та обґрунтованості оспорюваного рішення, є необґрунтованими. 
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ у Вінницькій області №204850011025 від 14.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.10.2025, з урахуванням висновків суду по даній справі, зарахувавши до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 01.01.1992 по 03.05.1993.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позову без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 у справі №520/33434/25 в частині задоволення позову залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   О.В. Присяжнюк